10 



Kønsorganer, inden den naar Ægcellen og kan forene sig med 

 denne. 



At den store Lighed mellem Krybdyrenes og Fuglenes Sæd- 

 fim skulde skyldes Konvergens er der dog ingen Grund til at 

 antage. Deres Form synes tværtimod snarest at være en Arv 

 fra lavere Dyr, idet den genfindes hos nogle Padder og primi- 

 tive Fisk (Hajer og Rokker). Padder og Krybdyr er, saa vidt 

 man kan se, udgaaet fra en fælles Stamme, de saakaldte Ur- 

 padder (StegocephaliJ, som vi tidligere har omtalt. Hos Benfisk 

 er Sædfimens Hoved nærmest kugleformet (2, 8), og der er her 

 ingen Lighed med Krybdyrenes, men man anser ogsaa disse 

 Fisk for mere særprægede Former, en stærkere Omdannelse af 

 en oprindeligere Type, som Hajer og Rokker menes at have 

 flere Træk fælles med. 



I Fremtiden vil Sa^dfimen rimeligvis komme til at spille en 

 Rolle ved Artsbestemmelsen og Dyrenes indbyrdes Slægtskabs- 

 forhold, ikke alene ved Lighed eller Forskel mellem de enkelte 

 Arters Sædfim, men ogsaa ved deres serobiologiske Reaktion. 

 Det er forlængst lykkedes ved Hjælp af det levende Blodserum 

 (Blodvæ^dske uden Blodlegemer og Fibrin) at paavise Fjærnhed 

 eller Nærhed mellem Arter, hvis Blodserum har den samme ke- 

 miske Reaktion (Nutall og Friedenthal). Denne serobiolo- 

 giske Undersøgelse kan nu ved Hjælp af Sædfimens Æggehvide- 

 stoffer drives langt videre, gøres endnu mere fintmærkende 

 (Uhlenhuth og Schiitze); men da den er uden Betydning for 

 nærværende Undersøgelse, kan vi ikke her berøre den nærmere. 

 Kun saameget maa fremhæves til Forstaaelse af Forplantnings- 

 stoffernes Ejendommeligheder, at Sædfim og modne Æg af samme 

 Art reagerer serobiologisk forskelligt, og al disse igen forholder 

 sig til Dyrets egen Blodserum som artsfremmed Æggehvide 

 (D u n b a r). 



Sædfimen udvikler sig i Handyrets Kønskirtel (testis) fra en 

 ganske almindelig formet Celle. . Da denne Udvikling hos alle 

 Hvirveldyr er næsten fuldkommen ens, er der ingen Grund til 

 at beskrive den her. 



Den oprindelige Ægcelle er ligeledes ens hos alle D}^', og Æg- 

 get udvikler sig fra en saadan i Hundyrets Kønskirtel, Ægge- 

 stokken (ovarium). W. Waldeyer siger herom: »Det første An- 

 læg til Fugleovariet er ganske som hos Krybdyrene, og Ægdan- 

 nelsen fuldendes paa samme Maade«. Hos Krybdyrene er hyp- 



