14 



Æg med en fast Skal. En saadan Kalkskal findes hos Kroko- 

 diller, hos de fleste Skildpadder og mange Slanger. Dens kemi- 

 ske Bestanddele er de samme som hos Fuglene, nemlig i Re- 

 gelen 3— 6 p. C. organiske Stoffer og 90 p. C. kulsur Kalk; dens 

 indre Bygning ligner ligeledes Fuglenes meget, idet der ligesom 

 hos disse er et indre »Mamillarlag« (Nathusius) og talrige Pore- 

 kanaler. Skallens Overflade er dog i Regelen mere ujævn end 

 hos Fuglene. Men indenfor Underfamilien Crotophaga findes der 

 dog Slægter, hvis Æg udvendigt er marmorerede af tykke ru 

 Kalkbelægninger af lignende Art som paa Krybdyræg (Fig. 115). 

 Heller ikke det »ægformede« Æg. som ellers er det hyppigste 

 hos Fugle, træffes hos alle, og man vil i Fig. 115 og 116 se 

 Eksempler paa, at Formen kan være meget nær ved Krybdyr- 

 æggets. Foruden de i Fig. 116 afbildede minder ogsaa Æggene af 

 Hatteria (Sphenodon puuctatiis) og den mauriske Sumpskildpadde 

 (Clemmys leprosa) i Formen om Kolibriæg. De er afbildede paa 

 Tavlen med Krybdyræg i Brehms »Lurche und Krichtiere, 1912«. 

 Denne Lighed maa dog nærmest opfattes som et Kuriosum og 

 kan næppe tillægges nogen Betydning. 



Hos Padderne er Æggets Næringsblomme ikke saa stor, og 

 der er heller ikke nogen skarp Adskillelse mellem Reservestof- 

 ferne og Kimskivens Urstof. Vi vil senere faa at se, at dette 

 Forhold efter Befrugtningen frembringer en stor Forskel i Æg- 

 kløvningens Udvikling, og at der herved drages en snævrere Kres 

 om Fugle og Krybdyr i Modsætning til Pattedyr og Padder. Hos en 

 Orden af Paddeklassen, nemlig Ormpadderne (Apoda), har Ægget 

 dog en ret betydelig Næringsblomme og nærmer sig i hele sin Byg- 

 ning stærkt tilKrybdjaenes. Ormpaddernes Fosterudvikling minder 

 ikke saa lidt om Hajers og Rokkers, og Brauer mener, at de viser 

 Linjen fra disse primitive Fiskeformer mod de højere Hvirveldj^r. 



Efterat vi nu har sat os ind i Sædlimens og Æggets Ejendomme- 

 ligheder, skal vi betragte deres Forening i Befrugtningsøjeblikket. 



Det ligger i Sagens Natur, at det er meget vanskeligt at komme 

 til at iagttage dette hos Dyr, hvor Befrugtningen foregaar i Hun- 

 nens Æggeleder, men det er dog lykkedes i flere Tilfælde. Let- 

 tere lader dette sig gøre, naar Befrugtningen er en udvendig, som 

 hos de fleste Fisk og Padder. Man kan da have en lille Be- 

 holder med Sædfim og en med Æg, og ved at helde dem sammen 

 er man Herre over, i hvilket Øjeblik man vil lade Befrugtningen 

 foregaa under Mikroskopet. 



