82 



Hos PattedjTene udvikler Fosterhinderne sig paa lignende 

 Maade som hos Krybdyr og Fugle. Imidlertid er der dog en 

 ret betydelig Forskel betinget ved, at Pattedyrfostret under sin 

 Vækst er i direkte Forbindelse med Moderdyret. Denne For- 

 bindelse fremkommer, idet Allantois udbreder sig paa Indsiden 

 af det ydre Frugtslør (serosaj og sammen med dette danner den 

 saakaldte C horion, hvorfra der udvikler sig stærke Tappe eller 

 Rødder, som trænger ind i Livmoderens Slimhinde. Hos den 

 største Del af Pattedyrene dannes herved et nyt Fosterorgan, 

 Moderkagen (placenta). Vi ser altsaa, at ogsaa Fosterhinderne bi- 

 drager til en nærmere Sammenslutning mellem Kr3^bdyr og Fugle. 



Paa Grundlag af dette har man lavet en ny Inddeling af 

 »Amnionsdyrene« (Amniota), idet man har udskilt Krybdyr og 

 Fugle for sig og kaldt dem Sauropsidæ, de øgleagtige, hvis Æg 

 udvikles udenfor Moderdyret i Modsætning til Pattedyrene, Mam- 

 nialia, hvis Æg udvikler sig i Livmoderen (uterus). Desværre 

 har Kloakdyrene (MonotremataJ, som tidligere nævnt, gjort et 

 slemt Skaar i denne smukke videnskabelige Inddeling. Desuden 

 kan man blandt Krybdyrene finde flere Overgangsformer mellem 

 det æglæggende og det levendefødende Stadium. Hos nogle, f. Eks. 

 det Levendefødende Firben, Lacerta vivipara, brister Æggeskallen 

 i Regelen kort efter, at Ægget er lagt, og den fuldt udviklede 

 Unge kryber ud. Hos flere andre f. Eks. den mærkelige austral- 

 ske Korthale, Trachijsanrus rugosus, og den nærbeslægtede Blaa- 

 tunge, Tiliqua scincoides, omdannes Æggelederen til en Slags Liv- 

 moder, saa at Fosteret ernæres direkte fra Moderdj'ret gennem 

 en chorionlignende Forbindelse. Det tretaaede Firben, Chalcides 

 tridactylus, har ogsaa en Fosterudvikling, der minder stærkt om 

 Pattedyrenes. — Med sit stille, evige Smil møder Naturen al 

 Systematik. 



For at orientere os lidt paa Fosteret vil vi først betragte 

 dettes ydre Form forandringer. 



I meget populære Fremstillinger af Dyrenes Udvikling ser 

 man i Regelen afbildet nogle faa Fosterstadier fra forskellige 

 Hvirveldyrklasser stillet op ved Siden af hinanden for at vise 

 den store Lighed imellem dem, men noget virkeligt Indtryk af 

 Udviklingen kan dette ikke give. Et saadant Billed virker ret 

 forbavsende første Gang, man ser det (Fig. 127), og nægtes kan 

 det jo ikke, at adskillige Stadier af Fosterudviklingen i forskel- 

 lige Dyreklasser frembyder betydelige Overensstemmelser i deres 



