58 



foruden de saddelformede Ledflader, saadanne Baandskiver mel- 

 lem Hvirvlerne, og de slutter sig derved nærmere til Krokodil- 

 lers og Skildpadders (Schauinsland). 



En stor Del af Fuglenes øvrige Hvirvler er kun under Foster- 

 livet adskilte fra hinanden, og i Lænderegionen vokser de i Re- 

 gelen fuldstændigt sammen. Ligesom Krybdyret har Fuglefostret 

 kun to Bækkenhvirvler, og det store Antal, som forefindes hos 

 den voksne Fugl, skyldes Tilslutning fra de tilstødende Partier. 

 Naar vi derfor forbavses over at finde 20 — 21 Halehvirvler hos 

 Oldfuglen, saa maa vi lægge Mærke til, at den kun har 5—6 

 samfæstede Bækkenhvirvler (os sacriim). Et stort Antal Hale- 

 hvirvler, som er fuldstændig frie hos Fuglefostret, slutter sig 

 nemlig senere til Bækkenet og danner en Del af Sakrum, me- 

 dens andre i Halespidsen vokser sammen til Pygostylen (se 

 Fig. 32). Hos Kridtlom (Hesperornis) og alle Strudsfugle ses 

 endnu 12 frie Halehvirvler; Parker fandt hos Foster af Svane 

 13 frie Halehvirvler, og som et betegnende Træk maa desuden 

 nævnes, at Rygstrængen (chorda dorsalis) i Fuglefostrets Hale 

 anlægges for lang (Gadow), saa man kan alene deraf slutte, at 

 det oprindelige Forhold maa have lignet Krybdyrenes; det samme 

 siger jo Oldfuglens Hale os. 



Ribbenene frembringes af Hvirvlerne, og deres Udvikling 

 foregaar paa samme Maade hos de to Klasser. Baade Fugle og 

 Krybdyr (undtagen Skildpadder) har, i Modsætning til Pattedyr, 

 Halsribben. Alle Nutidsfugle, med Undtagelse af Skrigerne 

 (Palamedeidæ) , har Krogtappe (processus iincinatus) paa deres 

 Ribben; blandt Krybdyrene findes saadanne navnlig tydeligt ud- 

 viklede hos Krokodiller og Hatteria (Sphenodon). Vi har alle- 

 rede i første Afsnit (S. 12) omtalt dette mærkelige Forhold og 

 fremhævet Videnskabsmænds afvigende Udtalelser om Oldfuglens 

 Ribben, som manglede disse Krogtappe, samt det vanskelige i 

 Spørgsmaalets Løsning. Maaske kan Fosterudviklingen give os et 

 Fingerpeg. — Hos Hatteria anlægges Krogtappene efter Schauins- 

 land bruskede, men betydeligt senere end selve Ribbensbruskene, 

 fra hvilke de ogsaa adskiller sig ved mindre Cellekærner. Krog- 

 tappen forbliver under hele Dyrets Liv adskilt fra Ribbenet og 

 vokser aldrig sammen med dette; nogen egentlig Forbening ind- 

 træder heller ikke; den forkalker blot (Fig. 145). Det samme er 

 Tilfældet med Krokodillernes Krogtappe. Hos Fuglene forholder 

 disse Tappe sig derimod paa en noget anden Maade. Ligesom 



