81 



sig til den anden (Sønnen) saaledes som de ontogenetiske Ud- 

 viklingsstadier kan det. Hertwig mener derfor at Gentagelsen 

 af Fylogenesen bør ombyttes med »Gentagelse af Former, der 

 er lovmæssige for den organiske Udvikling, og som skrider frem 

 fra det enklere til det mere sammensatte«. 



Sin anden Indvending begrunder Hertwig paa følgende Maade. 

 Han begynder med at sige, at Afstamningen af alle Organismer 

 fra en fælles Ane (monofyletisk) synes ham ganske usandsynlig, 

 idet der findes c. en Million forskellige Artsceller her paa Jorden. 

 Det er derfor meget mere sandsynligt, at Afstamningen er sket 

 fra et større Antal forskellige Urceller (polyfyletisk) under for- 

 skellige Jordperioder. 



Denne Paastand synes at falde noget udenfor Spørgsmaalet, 

 idet det ene lige saa lidt kan bevises som det andet. Alligevel 

 benytter Hertwig dette Udgangspunkt til at sige, at de Slutninger, 

 som man uddrager af Ligheder mellem Fostre af højere Dyr og 

 de færdige Endeformer af lavere staaende Grupper, er ligesaa 

 usandsynlige. »Det er ikke videnskabeligt tilstedeligt at slutte, 

 at Pattedyrfostre, fordi de forbigaaende danner en Chorda [Ryg- 

 stræng], derfor nedstammer fra Forfædre, som ligner Amphioxus 

 [Trævlemund] eller Cyklostomer [Rundmunde] ; eller at deres Aner 

 maa søges i Fiskenes Klasse, fordi de i en Fosterperiode er ud- 

 styrede med Svælgspalter«. »iVt Chorda er en Art Akseskelet kan 

 Pattedyrenes Kimhistorie ikke lære os, det udledes nærmest af 

 den sammenlignende Anatomi og Udviklingshistorie. De lavere 

 Hvirveldyrs Ontogeni siger os, at der hos Cyklostomer, Selachier 

 [Hajer], Teleostier [Benfisk] og Ganoider ogsaa anlægges en Chorda, 

 som efter dens Stilling og Udviklingsmaade svarer til Pattedyre- 

 nes, men som her efterhaanden udvikler sig til et virkeligt fun- 

 gerende Støtteorgan. Og den sammenlignende Anatomi udvider 

 vore Kundskaber endnu mere ved at eftervise, at hos lavere 

 Hvirveldyr (Amphioxus, Cyklostomer) er Chordaen det blivende 

 Akseskelet, og lægger os den Hypothese nær, at ogsaa i Patte- 

 dyrenes Anekæde har Chordaen engang været en virkelig fun- 

 gerende Endeform og at Akseskelettets Udvikling har været af- 

 sluttet med denne Chorda, saaledes som det endnu er Tilfældet 

 med Amphioxus og Cyklostomerne«. »Det samme lærer det 

 andet Eksempel. Svælgspalterne er hos Pattedyrene i ingen Hen- 

 seende Gællespalter, og ligesaalidt er de i deres Omgivelser ud- 

 viklede Skeletdele og Kar Gællebuer og Gællekar, da Gæller al- 



6 



