102- 



Fig. 164 Gb), Kalkuner (Meleagris) og Talegallahøns (Megapo- 

 diidæ) har Pycraft fundet Haandsvingfjerene 1 — 7 ret vel ud- 

 viklede, medens de tre yderste (8 — 10) endnu kun viste sig som 

 smaa Dun. Ligesom hos Hoatsinungen lades derved Finger- 

 spidsen fri, men Fingrene har ikke den trinde Underflade, og 

 Kløerne er hos de fleste kun fremme i Fostertilstanden. Af 

 Fig. 164 G vil man se, hvor stærkt fremskyndet Udviklingen af 

 Mellemhaandens Svingfjer (1 — 6) er hos Kyllingen i Forhold til 

 Fingrenes (7 — 10); Haanden er allerede forkortet, men dog endnu 

 længere end Underarmen. Ved Sammenligning med Fig. 164 III 

 vil man endog se, at Forskellen mellem udviklede og uudviklede 

 Haandsvingfjer er endnu grellere hos Kyllingen end hos Hoatsin- 

 ungen, idet Livet paa Jorden aabenbart har krævet en endnu mere 

 paaskyndet Udvikling af Vingen til Flugt end hos Træbeboeren. 

 En saa ejendommelig Rækkefølge i Udviklingen af Hønse- 

 fuglenes Haandsvingfjer vilde være os ganske uforstaaelig, hvis vi 

 ikke kendte Hoatsinungen. Kyllingevingens Udvikling er aaben- 

 bart en Gentagelse af en tidligere Tilværelsesfase, da Hønsefugl- 

 ene endnu byggede Rede i Træer, og Kyllingerne klatrede om 

 mellem Grenene. Alene denne Antagelse kan give en Forkla- 

 ring paa den langvarige Stilstand i Væksten af Fingerspidsernes 

 Svingfjer. Det er et Fortidsminde, der aabenbart sidder godt fast. 



Fig. 163. I Højre Forlem, set fra Indsiden, af Hoatsinunge (Opisthocomiis cri- 

 statiis) tegnet efter Fotografi af Skelettet, taget specielt til denne Afhandling 

 af Dr. R.W. Shufeldt efter Alkoholpræparat, godhedsfuldt udlaant fra Brook- 

 lyn Institute Museum. Man ser ikke Enderne af de forskellige Knogler, da 

 Baand og Ledkapsler er bibeholdt; en Del forstørret. II Venstre Forlem, set fra 

 Ydersiden, af Oldfuglen (Archæopteryx Siemensi), noget mindsket, c Haandrods- 

 ben (carpale), mc. 1, 2 og 3 første, andet og tredje Mellemhaandsben (metacarpale) . 



