110 



labber, se en Knkbd\Tlighed. Storhjærnen dækker heller ikke 

 Svnshojene. men dette kan dog genfindes hos Nutidens Honse- 

 og Rovfugle Fig. 168. 7 . Naturligvis vilde det have været endnu 

 mere spændende, hvis %-i ogsaa havde kendt Oldfuglens Hjærne: 

 men af det Materiale. \i har. fremgaar det dog med tilstrække- 

 lig Tvdehghed. hvorledes Krybdyrhjærnens Omformning til Fugle- 

 hjærne kan være gaaet for sig. 



Ogsaa en Betragtning af Hjæmens Funktion vil vise os. at 

 Fuglehjærnen er en Kr^bdyrhjærne i den højeste Potens af den- 

 nes særlige Udviklingsmuligheder, medens Pattedyrhjærnen er 

 slaaet ind paa nye Baner. Xavnhg L. Edingers Undersogelser 

 giver os en god Forestilling om dette. Han skelner mellem to 

 forskelligartede Partier i Hvirveldyrhjærnen: Nyhjæmen. der re- 

 præsenteres af Hjærnebarken 'palliamK og Urhjæmen, der be- 

 staar af alt det ovrige lige fra Lugtelabbeme til Rygmarven, og 

 som skulde være den ældste, oprindeligste Del af Centralorganet. 



Trhjærnen minder om en moderne, automatisk Telefoncentral, 

 der ved Opringning rent mekanisk foretager en Omstilling til det 

 onskede Nummer. Naar vi f. Eks. brænder en Finger, trækker 

 vi uvilkaarligt straks Haanden tilbage, uden at dette er naaet 

 til Bevidstheden. Det angiver en underordnet Ledningsforbin- 

 delse, som kaldes Refleksvirksomhed. Urhjæmen har her fore- 

 taget OmstilUngen fra sensitive folsommei til motoriske . bevæ- 

 gende > Nervegangher Nerveknuder d: Ophobninger af Nerveceller 

 med grenede Udløbere . Men den rummer ogsaa Ledninger for 

 de kombinerede Bevægelser. Gang. Svommen og Flyven, saaledes 

 byggede, at Dyret selv ved Tab af Nyhjæmen i nogen Tid kan 

 udfore dem. Allerede for 2lHX) Aar siden lagde man i Roms 

 Cirkus Mærke til Strudse, der formaaede at Lobe rundt paa Are- 

 naen, uagtet deres Hoveder var gennemborede af Pile, Den lille 

 Hjæme icerebeHnirif er en meget vigtig Del af Urhjæmen. idet 

 den efter Munks Forsog dels vækker, dels ordner disse kombi- 

 nerede Bevægelser; navnlig synes den at være Oi^an for den 

 finere Ligevægtsregulering. I samme Retning viser Edingers 

 Undersogelser. idet han fandt, at denne Urhjæmedel hos fast- 

 siddende Dyr var ganske forsvunden, hos daarlige Svømmere 

 kun lille, medens den hos gode Svømmere og Flyvere var enorm. 

 Dette viser selv nærbeslægtede Dyr. idet den lille Hjæme hos 

 Landskildpadder næppe er halv saa stor som hos Havskildpad- 

 der. XI har ovenfor paapeget den tydelige Samklang i den lille 



