116 



men G. Imhof, som har foretaget en meget nøje Undersøgelse 

 af Fuglenes Rygmarv, baade embryologisk og mikroskopisk, siger 

 os noget helt andet. Han påaviser, at denne Lejeændring af 

 Rygmarven er en Nyerhvervelse hos Fuglene, idet den optræder 

 forholdsvis meget sent i Fosterlivet, og dens Opstaaen skyldes 

 en rent mekanisk Virkning, et Træk af Hoftenervens (nerviis 

 ischiadiciis) Rødder, der udspringer paa dette Sted under en spids 

 Vinkel. 



Ogsaa andre Grunde taler imod denne Arv fra Kæmpeøgler- 

 nes Bagbærere (PostpiibiciJ. Thi medens Rygmarvssvulsten hos 

 Tveryg er 10 Gange saa stor som dens Hjærne, er den hos an- 

 dre Arter af Famihen Stegosaiiridæ meget ringe eller mangler 

 helt. Den nærstaaende Familie Ceratopsidæ besidder den ikke; 

 begge er stærkt specialiserede Grupper af Bagbærere fra saa sen 

 en Periode, at Fuglenes Afstamning fra dem alene derved vilde 

 være udelukket. Hos de lette, tobenede Forbærere (Præpiibicij 

 fmdes en saadan Sakraludvidning heller ikke. For Oldfuglens 

 Vedkommende er det paa Grund af Skelettets Lejring umuligt 

 at afgøre, om den har været der eller ikke; men da vi har ret 

 vel bevarede Bækkenhvirvler af baade Hesperornis, Ichthyornis 

 og Apatornis, kan man af Sakrums Ydre og ved Sammenligning 

 mellem Aabningen for Rygmarvskanalen i disse Hvirvler og i 

 den øvrige Hvirvelsøjle let overbevise sig om, at Hesperornis slet 

 ikke havde nogen Sakraludvidning af Rygmarven, Ichthyornis og 

 Apatornis kun en saare ringe. Marsh omtaler den heller ikke. 

 Og hvis den virkelig var en Krybdyrarv, maatte vi dog først og 

 fremmest træffe den her. Dette stemmer jo iøvrigt godt nok 

 med vor Undersøgelse i andet Afsnit af Fuglenes Forhold til 

 Kæmpeøglerne. 



Det, vi kalder et Sanseorgan, er nærmest blot det ydre 

 Modtagerapparat for Indtryk udefra, men selv om dette er gan- 

 ske sundt, kan vor Bevidsthed intet Sanseindtryk modtage, hvis 

 Organets Central i Hjærnen er beskadiget. Til et Sanseorgan 

 hører derfor egentlig baade Modtager og Central. — For at for- 

 staa et Sanseorgans Funktion skulde vi helst kunne frigøre os 

 fra det menneskelige (anthropocentriske) Standpunkt, men dette 

 er ikke let, fordi mange Dyrs Sanser indtager et helt andet Ud- 

 viklingstrin, højere eller lavere, end vore. Saaledes kan vi næppe 

 gøre os nogen Forestilling om Hundens, Muldvarpens, Fiskenes, 

 Sommerfuglenes og Myrernes Lugtesans, om Flagermusens Hud- 



