127 



Ciliarfremspringene og Linsen, saa længe denne ikke akkommo- 

 derer og altsaa er fladere. Men naar Ciliarmusklen trækker sig 

 sammen, saa bliver disse Fremspring trykket fast ind mod Linse- 

 kransen, og Linsens stærkere Krumning under Akkommoda- 

 tionen frembringes ved dette Tryk. Højst mærkeligt er 

 det, at netop lige det modsatte foregaar hos Pattedyr. Her holdes 

 Linsen under Hvile udspændt (fladere) af de fine Traade; men 

 naar Ciliarmusklen sammentrækkes, og Ciliarfremspringene altsaa 

 nærmer sig til Linsen, slappes disse Traade, saa at Linsen ved 

 sin egen Elasticitet krummer sig stærkere. Ciliarfremspringene 

 udøver ikke her noget Tryk paa Linsen. 



Ciliarmusklen frembyder hos Fugle og Krybdyr tillige den 

 Ejendommelighed, at dens Fibre er tværstribede, hvilket betyder, 

 at den er underkastet Viljens Herredømme. Tværstribningen 

 findes hverken hos Padder eller Pattedyr. Man forstaar ogsaa, 

 at den stærke Sklerotikaring hos Sauropsiderne giver et fast 

 Støttepunkt for denne Muskel, der hos Krokodillerne synes at 

 bestaa af flere bag hinanden liggende Partier, med delvis Til- 

 hæftning paa Hornhinden. Dette danner en Overgang til For- 

 holdet hos Fuglene, hvor en Del af Ciharmusklen altid hæfter 

 sig til Hornhindens Rand, som er delt i to Blade (se Fig. 171, 1). 

 Det inderste af disse kan derved trækkes indad, saa at Horn- 

 hindens Krumning forøges og en ny Art af Akkomodation frem- 

 bringes. Efter Undersøgelse af Hess synes der ogsaa hos Slan- 

 gerne at kunne iværksættes en Hornhindeakkommodation 

 ligesom hos Fuglene. 



Pupillen, Aabningen i Regnbuehinden (iris) kan afblændes for 

 Lyset ved Sammentrækning af en særlig Muskel (sphincter iridis), 

 og denne er ligesom Ciliarmusklen tværstribet hos Krybdyr og 

 Fugle. Padder og Pattedyr kan naturligvis ikke rose sig af 

 denne lille Fikshed. 



Vi vender nu tilbage til Fuglenes Linsekrans. — Hos Uglerne 

 er den hgesom hos Gekkoerne ikke videre fremtrædende; begge 

 er jo Natdyr. Derimod har Dagrovfuglene, de smaa Sangfugle, 

 og særligt Svalerne en meget tyk Krans; hos Sejlerne er den 

 enorm, idet den indtager mer end Halvdelen af hele Linsens 

 Rumfang. Efter Rabl er det i høj Grad paafaldende, at Linse- 

 kransens Tykkelse synes at vokse i Forhold til Fuglens Flugt- 

 hastighed. Ja denne ParalleUsme er saa tydelig, at man uvil- 

 kaarligt fristes til at regne med en bestemt Aarsagssammenhæng 



