141 



skelligheder (Hovedstørrelse, Halelængde, Totallængde) og Afvi- 

 gelser i P'arve og Tegning samt i Antallet af Skælrækker. 



Horn findes hos flere Agamers (Agamidæ) Hanner; Horn- 

 agame (Ceratophora) har saaledes et paa Snudespidsen; hos andre 

 Arter kan Horntappene paa Hovedet gaa over til at blive Ryg- 

 kam. Men navnlig hos Kamæleoner fra Afrika og Madagaskar 

 trætTer vi en mangeartet Hornudvikling fra Partiet foran Øjnene. 

 Der kan optræde et, to, tre, ja fire Horn, som er vandret fremad- 

 rettede; hos enkelte Arter er en svagere Horndannelse ogsaa be- 

 gyndt hos Hunnen. 



Kamæleonernes Hoved kan tillige være prydet med afrundede 

 eller langagtigt tilspidsede Hudlabber. Saadanne udvikles ogsaa 

 hos en Leguanslægt, Basiliskerne, hvis Hanner hos alle fire 

 Arter paa Baghovedet bærer en høj Hudlab ; Basilisciis pliimi- 

 frons har endog to Hudlabber bag hinanden paa Pande og Nakke, 

 og tillige en mægtig Rygkam. Ogsaa flere af de øvrige Leguaner 

 (Igiiana) viser Hududvækster hos Hannen, saaledes Næshorns- 

 leguan (Metopocerus conmtusj, hvis stolte Hoved med det skønne, 

 livfulde Øje er afbildet i Fig. 177. Den har ligesom de øvrige 

 Leguaner og en stor Mængde andre Øgler en Strubesæk, som 

 kan blæses op, naar Dyret er bevæget af Vrede eller Erotik. 

 Jeg skal her blot minde om Hønsefuglene (Fig. 178), hvor Hud- 

 labber ogsaa forekommer som Smykke for Hannen, desuden for- 

 skelligartede Hudvorter, der tildels kan opblæses eller erigeres. 

 Saaledes er Luftsækken paa Prærihanens (Tympaniichiis ameri- 

 caniis) Halssider i opblæst Tilstand som en lille Appelsin, en 

 Hokkoart (Crax globicera) har ved Næbroden en stor gul, rund- 

 agtig Fremragning. Lord Derbys Guan (Oreophasis derbianiis) 

 bærer paa Panden midt imellem Øjnene et opret Horn af en 

 dyb skarlagenrød Farve, og Satyrhanen (Tragopan satyraj har 

 bag hvert Øje et lille kegleformet, kødet, fortil krummet Horn, 

 der i Parringstiden kan erigeres. Ogsaa flere Klokkefuglehanners 

 (Procnias) mærkelige, erektile Hududvækster ved Næbroden kan 

 nævnes her. Horndannelser paa Overnæbbet findes hos adskil- 

 lige Næshornsfugle (Biicorax, Ceratogynna, Dichoceros, Rhytido- 

 ceros, Bycanistes, Rhinoplax), ganske vist hos begge Køn, men 

 svagere hos Hunnen. Sir Harry Johnston siger om Cerato- 

 gynna elata (»Liberia«): »Hos Hunnerne og de unge Hanner er 

 der meget ringe Afvigelse i den afrundede Kontur af Næbaasen 

 (»ridge«), men hos de gamle Hanner svulmer denne til Siderne 



