157 



Fig. 184. 



Næb af Albatros {Dioiuedea melano- 

 phrys) efter Reich enow. 



Pattedyrenes kun sparsomt forsynet med Hudkirtler; de sveder 

 jo f. Eks. ikke. Det yderste Hornlag af Krybdyrenes Overhud 

 skiftes enten som Helhed eller i mindre Stykker, og noget af det 

 samme kan findes hos enkelte Fugle; en Lunde (Fratercula arc- 

 tica) skifter saaledes den ydre Næbhud hvert Aar. Det hornede 

 Overtræk er paa adskillige Fugles Næb sammensat af flere Styk- 

 ker, saa at de kan minde om de store Skæl eller Skjolde paa Kryb- 

 dyrenes Kæber. Navnlig 



Albatrossens Næb (Fig. 

 184) viser dette tyde- 

 ligt. Krybdyrets uparrede 

 Overkæbeskjolderblevet 

 til den mægtige Krog paa 

 Næbspidsen, ligeledes ses 

 Skællet om Næseboret og 

 Sideskjoldet langs Kæbe- 

 randen. Sulens (Siila has- 

 sana) Næb har endnu to 

 Skjolde paa Næbsiden, og hos Skarv, Nandu og Emu kan iagttages 

 lignende. Nogen særlig Betydning kan dette dog næppe tillægges. 



Den mest udprægede Ejendommelighed ved Fuglene er deres 

 Fjerklædning, og denne synes ikke i fjærneste Maade at kunne 

 sættes i Forbindelse med Krybdyrenes Skælovertræk. Desto mere 

 forbavsende er det, at den mikroskopiske Undersøgelse af disse Dan- 

 nelser viser os, at Fjeren ikke er andet end et videre udviklet Skæl. 



Det første Anlæg til Krybdyrskællet er en lille Pukkel, som frem- 

 bringes ved stærkere Vækst af Læderhudens Bindevævsceller tæt 

 ved Overhuden (Fig. 185, 1). Dernæst opstaar en lav Læderhuds- 

 vorte (Cutispapil), beklædt med Overhud. Denne omdannes til en 

 rundagtig Tap (2), der bøjer sig bagud (i Haleretning) og efter- 

 haanden bliver affladet (3). Tillige opstaar Farvestof (Pigment) 

 som stjærneformede Bindevævsceller, der fra Læderhuden ind- 

 vandrer i Overhuden (3, p). 



Forud for den blivende Fjer opstaar hos Fuglene Dunet. 

 Dette anlægges som en Gruppe af Bindevævsceller i Læder- 

 huden, og udenfor denne er Overhudens to Cellelag fortykkede 

 (Fig. 185, 9). Derpaa vokser Læderhudens Cellegruppe stærkt, 

 trænger Overhuden udad og danner en lav Vorte, der kaldes 

 Fjerpapil (10). Denne omdannes til en rundagtig Tap, der bøjer 

 sig bagud (11) ligesom Krybdyrskællet. Tappen bliver til en lang- 



