255 



(Sturniis Diilgaris) var ankomne ligesom Snespurv (Plectro- 

 phenax nivalis), Bjerglærke (Alaiida alpestris), Engpiber og 

 Rødstriibet Piber og alle vist nok i Antal, der svarer til Øens 

 Ynglefugle. Purpurryler fandtes i overordentligt stort Antal paa 

 Træk. Præstekraver (Ægialitis hiaticiila) og Strandskade 

 (Hæmatopiis ostreologiis) var ligeledes ankomne. 



I Juli Maaned var Fuglelivet paa det højeste. Jeg var paa 

 Vardø 14—16 Juli 1914 og 29—31 Juli 1913. Bjerglærke havde 

 da begge Gange netop flyvefærdige Unger; disses Rededragt er 

 meget morsom: plettet omtrent som Sanglærkens Rededragt, men 

 med gennembrydende sorte Tegninger paa Hovedet. Arten yng- 

 lede begge Aar talrigt paa Vardø. Snespurv, som ogsaa yngler 

 almindeligt, fodrede sine knapt llyvefærdige Unger. Vipstjert 

 (Motacilla alba) var talrig, især i Aaret 1913. Af Graaænder saa 

 jeg 2 Individer. 



Piberne er, som ovenfor nævnt, stærkt repræsenterede paa Vardø. 

 Jeg saa Skjærpibere, der havde Føde i Næbbet til Ungerne paa 

 begge de to ovennævnte Tidspunkter. Engpiberne og de Rødstru- 

 bede Pibere holde begge til paa Strandengene, de er omtrent 

 lige talrige, jeg skulde antage, at der ynglede henved 10 Par af 

 hver Art. 30 Juli 1913 havde Engpiberen netop udfløjne Unger. 



Digesmutte (Saxicola oenanthe) var almindelig; Ungerne, 

 der var i Rededragt, blev fodrede af Forældrene. 



Af Præstekraver ynglede i 1914 vist kun 2 Par; 16 Juli fandt 

 jeg en Rede med 4 stærkt rugede Æg. Tæt ved dette Sted kom 

 en Temmincks Ryle (Tringa temminckii) flyvende imod mig 

 i meget hurtig Flugt og med saa pludselige Sving, at jeg til 

 Tider ikke kunde følge den med Øjnene. Fuglen udstødte gen- 

 tagende et Skrig, der lød som: triririri. Den satte sig paa en 

 Stolpe nær ved mig, og jeg kunde da se, at dens Ryg var lyse- 

 graa. Da det blæste koldt og regnede stærkt, fik jeg omsider 

 Rylen til at gaa paa Reden, og jeg fandt da denne, som inde- 

 holdt 3 nys udklækkede Unger. Reden stod ganske aaben og 

 var løst bygget af faa lange Straa, der var anbragt i en flad 

 Fordybning i Jorden. 



Kort efter stødte jeg en Dvergryle (Tringa mimila) af Re- 

 den. Dvergrylen var, i Modsætning til Temmincksrylen, over- 

 maade tam og tillidsfuld; den spaserede gravitetisk nogle Skridt 

 bort fra Reden, og stillede sig derefter op paa en Tue og be- 

 tragtede mig; da jeg satte mig ned ved Siden af Reden, gik 



