264 



følgende Tid kom en Mængde til Vildlhandlerne fra Fanø. En 

 enlig Svaleklire (Totaniis ochropus) saa jeg 28 Oktober, og 2 No- 

 vember en Horsegøg (Gallinago scolopacina). 



Endnu vil jeg blandt Strandens Fugle nævne Engpiberen 

 (Anthiis pratensis), Rødirisken (Cannabina Unota) og Snespurven 

 {Emberiza nivalis). Engpiberen saas hele Vinteren igennem, den 

 fløj op mellem de bevoksede Tuer paa Stranden og peb yn- 

 keligt over at blive forstyrret. Rødirisken trak langs med Stranden 

 i kvidrende Smaaflokke, kastede sig sommetider paa de nærmeste 

 Marker, men havde i Regelen travlt med at komme videre. Sne- 

 spurven viste sig allerede 25 Oktober, og siden saas den jævnlig, 

 der var aldrig særlig mange, tiest fra sidst i Januar, højst ca. 

 30 Stykker, men Smaaiflokke holdt til hist og her hele Tiden 

 igennem; kom der Storm eller Sne, mærkede man pludselig mere 

 til dem, maaske fordi der virkelig var kommet flere til, eller blot 

 fordi de samlede sig i større Flokke. Til daglig var de tiflids- 

 fulde, uden at de dog som andre nordiske Fugle var »dumme« ; 

 man kom dem ikke nærmere end en vis Afstand, før de med 

 Kvidren fløj lidt længere bort, ellers løb de helst, eller naar de 

 troede sig ubemærkede, sad de ganske stille og haabede, man 

 vilde gaa forbi. De fandt nok Smaafrø mellem de opskyllede 

 Plantedele. 2 Marts saa jeg dem paa Fanø i utrolig Mængde. 

 De sidste saa jeg 17 Marts; ved Ribe Strand saa jeg en 2-3 

 Stykker 2 April. 



Naar Ebben var forbi, var Vade- og Svømmefuglene borte, 

 ganske jævnt og roligt forsvandt de, uden at man mærkede 

 hvornaar; der var jo hele Tiden Bevægelse iblandt dem, men 

 om det var mere end en kort Flytning, det gjaldt, mærkede 

 man ikke. Ved Aftentid kom Krager og Maager inde fra Land, 

 fra Pløjemarker og andre Madsteder, de fløj udover Kysten for 

 at søge Nattekvarter, Kragerne paa Fanø, Maagerne nok tildels 

 ogsaa og ellers i rum Sø. Andre søgte ind ad Landet til, saa- 

 ledes Spoverne. Paa en enkelt Mark saa jeg stadig disse ved 

 Aftentide; nærmede man sig, lød deres bekendte Fløjt, og de 

 flyttede sig, hvis man kom for nær, men de søgte dog stadig 

 tilbage. løvrigt hvilte de kun, naar de ikke havde andet at fore- 

 tage sig, thi selv om Natten i Ebbetiden hørte man fra de tør- 

 lagte Flader deres Fløjt og Strandskadernes Skrigen. 



Som ovenfor nævnt, var det Jagttid, og den hele Dag lød 

 Knald paa Knald, dels fra Skytter, der langs Stranden havde 



