14 



Slutningen af det 19de Aarhundrede. Først i 1899 saa jeg den 

 i Egnen, og senere saa jeg jævnlig nogle i Sofiendals Mose og i 

 Smaasøerne ved Bregentved, men meget talrig var den intelsteds. 



BLISHØNE (Fiilica atra). Blishønen var i Søerne paa Haslev- 

 egnen en yderst almindelig Fugl saavel i Yngletiderne som uden- 

 for disse. Den rugede hvert Aar, foruden i nogle Smaadamme, 

 talrigt i Ejlemade og Nielstrup Sø og i Sofiendals Mose og tog 

 næppe af trods den Forfølgelse, for hvilken den var udsat fra 

 Godsjægernes Side, der skød de gamle Fugle og ødelagde Æg- 

 gene. Den viste sig ved Ynglepladserne undertiden sidst i Marts, 

 oftest i Begyndelsen af April; hen i April kunde Tallet være 

 meget stort, men en Del var nok Fugle paa Gennemtræk; ud- 

 over, at jeg ofte liar optegnet, at der saas mange, kan jeg an- 

 føre nogle bestemte Talangivelser: 22 April 1899 saas hen ved 

 50 i Sofiendals Mose, 8 April 1901 mindst 100 i Ejlemade Sø, 

 19 April 1900 saas her Masser, hvoraf 21 blev skudte, 6 Maj 

 1901 blev 18 skudte i Sofiendals Mose. 



I Efteraarsmaanederne September — November kunde de træffes 

 i stort Tal rundtom i Søerne men paa denne Tid ogsaa i de 

 større Søer, Søtorup og Ulse, hvor de ikke jaiglede. I November 

 og December saas de ofte her ret talrige, enkelte Aar ogsaa i 

 Januar — Februar; saaledes holdt der sig i Februar 1898 en Flok 

 paa henved 30 i Søtorup Sø, ligesom der i December 1898, Ja- 

 nuar og Februar 1899 var mange her; 12 Januar 1901 saas her 8. 



VIBE (Vanelins cristatnsj. Blandt de større Fugle var Viben 

 den hyppigste Ynglefugl i Haslevegnen, og man fandt den over- 

 alt, hvor blot F'orholdene passede den en Smule; ved Søbredder, 

 i Moser og paa Engdrag ynglede den i stort Tal, ofte adskillige 

 nær hinanden; men iøvrigt rugede den allevegne omkring paa 

 Markerne, selv paa ganske tørre Steder, hvor der var langt til 

 Vand. — I et lille Mosedrag lidt udenfor Haslev ynglede hvert 

 Aar 4 — 5 Par, som jeg havde megen Fornøjelse af at iagttage; 

 en Markvej gik tæt forbi Mosen, og Viberne, der var vant til at 

 se Folk færdes paa Vejen, blev ganske roligt liggende paa Re- 

 derne og lod sig iagttage i ret kort Afstand, noget som der vist 

 ikke altfor hyppigt bydes Lejlighed til. 



Det var visselig ikke Foraar, fordi Viben kom, men den 

 hørte dog til Foraarsbebuderne, og jeg ventede hvert Aar at se 

 den inden Udgangen af Februar, hvad rigtignok ikke altid slog 



