84 



man iagttage de enkelte Knoglers GraMiser i deres Helhed. Vi 

 ser da tydeligt af Fig. 188 RI, at Sømmen ikke gaar gennem 

 Midten af denne Bentap (pr. pe.); Tappens Spids tilhører Hofte- 

 benet. Sømmen gaar lidt højere op paa Bækkenets indvendige 

 Side, saa at Sammenstødsfladen mellem de to Knogler staar 

 skraat mod Overfladen. Saaledes kan man maaske sige, at hos 

 denne Strudsfugl deltager Bæreknoglen ogsaa noget i Dannelsen 

 af Processus pectinealis. 



Man vil af alt dette se, at Professorens Tegning ikke er rig- 

 tig, idet ikke alene Sømmen mellem Hofteben og Bæreknogle 

 er anbragt ganske forkert, men Bentappen p findes dels ikke 

 paa et ungt Rheabækken, dels er den paa det gamle Bækken 

 hverken af den Størrelse eller Form (se pr. pe. i Fig. 188 R2) 

 som i Professorens sidste Tegning (Fig. 187 nederst). Denne Teg- 

 ning synes at indeholde Træk, der ikke findes samtidigt paa 

 noget Rheabækken. Bentappen p og Benbroen f samt Sæde- 

 benets Svajning peger mod den gamle Fugl, men til Gengæld 

 er Ledfladen for Laarbenets Trochanter endnu ikke udviklet 

 saaledes som paa det ældre Rheabækken (at i Fig. 188). 



Der skal en ikke ringe Dristighed til at begrunde Fuglenes 

 Afstamning paa en Tegning af denne Art. Thi Professoren siger 

 Side 569: »Der nahe Anschluss des Vogelbeckens an das der 

 Ornithischia ist eigentlich lur die Erkenntnis der Verwandschaft 

 entscheidend«. 



Det vilde føre for vidt her at komme ind paa en nærmere 

 Drøftelse af Fuglenes Processus pectinealis. Jeg har selv under- 

 søgt en Mængde Bækkener af Fugleunger fra forskellige Ordener 

 og paa dem alle fundet den helt tilhørende Hoftebenet, som i 

 Fig. 150, 6. Dens Udviklingsgrad, der kan være meget forskellig 

 selv hos ganske nærstaaende Fugle, staar i Almindelighed i lige- 

 fremt Forhold til Forekomsten og Udviklingen af Ambiensmusk- 

 len (Fig. 183), som udgaar fra denne Tap. Det hele viser tydeligt 

 den sekundære Tilpasning af disse Dele efter visse Livsvilkaar, 

 saa man maa undre sig over, at det har kunnet falde nogen 

 ind at sætte Fuglenes Afstamning i Forbindelse med en saadan 

 Tilfældighed. 



De Gælninger, som Professoren benytter for at tvinge denne 

 Hoftebensudvækst over paa Bæreknoglen, er meget betegnende. 

 Naar Bækkenet er een Brusk, synes det dog ganske mørk Tale, 

 »at Iliums Forbeningsgrænse har grebet over paa Os pubis«, 



