95 



Fig. 191. Fugiekraiiier i Profil 

 for at vise øvre Tindingegrubes 

 Udvikling: I Rovtrane, Phoro- 

 rbacus inflatns, fra Miocæn ef- 

 ter Andrews, II Dronte. Di- 

 diis ineptns. III Skonæb. Balæ- 

 niceps, I\' Jaliiru. Xenorhynchas, 

 V Indisk iMarabu, Leptoptiliis 

 argala. Næbbene' afskaarne; 

 Bogstaverne som i Fig. 190. 

 Tindingegruben eller Tindinge- 

 liullet er mellem S og Pf. 



denne Bevægelighed ikke 

 finde Sted, og vi kan der- 

 for ikke vente at trælTe 

 niere end Antydninger af 

 disse Benbroer hos Nu- 

 tidsfugle. Hvorledes For- 

 holdet var hos Oldfuglen, 

 kan ikke med Sikkerhed 

 ses af det bevarede Kra- 

 nium. 



Tiltrods for Hjærnens 

 stærkeUdvidninghos Fug- 

 lene er mærkeligt nok 

 Krybdj'renes øvre Tindin- 

 gehul enten helt eller del- 

 vis bevaret hos ikke saa 

 ganske faa Fugle. Et lille 

 Udvalg af disse vil ses i 

 Fig. 191, 192 og 194. Hos 

 Rovtrane (Phororhaciis) 

 er Hullet vel ikke fuld- 

 stændigt, men en mægtig 

 Grube paa hver Side af 

 Hjærnekassens bagerste 



Parti angiver tydeligt dets Plads (Fig. 191 og 194, I). Hos Duerne 

 er Tindingegruben svunden, men den uddøde Due, Dronten 

 (Didiis ineptns), har den endnu (Fig. 191, 11). Drontens Kranium, 

 der er et af vort zoologiske Museums allerstørste Sjældenheder, 

 gør et noget opsvulmet Indtryk, og vi saa af Fig. 166, 5, at Hjærne- 



