100 



disse utvivlsomt ligne hinanden meget mere«. Ganske vist ken- 

 der vi endnu ikke Undersiden af Oldfuglens Kranium, men Un- 

 dersiden af en af de mere primitive Langhalers Hovedskal kan 

 jeg her vise Læseren (F'ig. 195, C). Som det vil ses, staar dette 

 Fuglens langt nærmere end Kraniet af Korthalen Nyctosaiirus 

 gjorde. Saaledes som denne Langhales indre Næsebor ligger 

 mellem Vomer og Palatinum, finder vi nøjagtigt kopieret hos Fug- 

 len, ligeledes er der en betj^delig Lighed i Vingebenenes (PI) 

 Stilling og i den Maade, hvorpaa de støttes af to Bentappe (P.b) 

 fra Basisphenoideum (Bsh). Ved Sammenligning med det tilsva- 

 rende Parti af et Nandukranium (Fig. 195, E) vil man let se, at 

 Bygningen er ganske ens hos begge. Udgangspunktet er For- 

 holdet hos Parasuchierne (se ogsaa Fig. 89). De to Bentappe 

 (P. b) er ved at svinde hos Fuglene, men findes hos Fostre og 

 Unger, naar den voksne Fugl har mistet dem. De hører altsaa 

 til Fortidens Karaktertræk. 



Den lange Bentap (R), der hos Krybdyr men navnlig hos 

 Fugle strækker sig vandret fremad fra Basisphenoideum, er helt 

 svunden hos Flyveøglerne, medens den hos Fuglene benyttes 

 som Glidetlade for Pt-Pa ved Bevægelsen af Overnæbbet. 



Gennem Langhalens Kranium naar vi til en bedre Forstaaelse 

 af Korthalens, hvor den store Aabning paa Midten virkede saa 

 fremmedartet. Ved at sammenligne det med Langhalens ser vi, 

 at det er Aabningen mellem Vingebenene (Pt), der hos Korthalen 

 er løbet sammen med Aabningerne for de indre Næsebor, saa 

 at Vomer er næsten helt svundet. De underlige Spidser, som 

 Pt hos Korthalen udsender, bliver ogsaa nu forstaaehge; det er 

 Rester af de Forlængelser fra Pt, vi ser hos Ornithosnchiis. Den 

 store Forskel mellem de senere (yngre) Flyveøglers Kranium og 

 Fuglenes synes at bero paa, at de første har bevaret Transver- 

 sum, hvorved Pt-Pa er bleven trukket ud til Siden, medens Fug- 

 lene har mistet denne Knogle, hvorved Pt-Pa har beholdt Stillingen 

 i Midtlinjen. Af Flyveøglerne lærer vi, hvorledes Omformningen 

 af Parasuc'hiernes Kranium henimod Fuglenes er gaaet for sig. 



Oldfuglen var thekodont, d. v. s. dens Tænder sad frit i Gru- 

 ber; den samme Tandform har Parasuchierne. Som det vil ses, 

 er Eiiparkeria desuden i Besiddelse af Sklerotikaring i Øjet, og 

 dennes enkelte Plader er krummede ligesom Fuglenes (Broom). 

 >;Et Par lange ribbenslignende Ben udgør Dele af Tungebenet. 

 Disse er tydeligt nok Keratobranchialerne [Tungebenshornene, 



