115 



viklingsniidtpunkt i denne tidlige Jordperiode; det er Vaarbrud 

 og P^oraarsstemninger, der herfra strømmer os imøde, naar vi 

 lader denne Tidsalder oprulle sig for vort indre Øje. 



Vi har nu undersøgt Fugleanernes Bygning, vi kender de 

 Livsbetingelser og de Omgivelser, hvorunder de levede og vi 

 kan forestille os deres ydre Form og Bevægelsesmaade. Vi har 

 desuden ved Sammenhgninger mellem de enkelte Skeletdele af 



F"ig. 203. Samlet Skelet af Fugleoglen Ornithosncluis Woodiiuirdi i en lobende 

 Stilling med Dyrets Omrids tilføjet. Tegningen er udfort efter E. T. Newtons, 

 R. Brooms og F. v. Huen es Gengivelser af Skeletresterne. S Fire Skæl af 

 samme efter Newton og v. Hu ene, ikke saa stærkt mindskede som Skelettet. 



Aneøgler, Forbærere, Fuglefostre og Fugle (Fig. 190—199) kunnet 

 danne os en omtrentlig P'orestilling om Karakteren af de grad- 

 vise Forandringer, der indtraadte i Krybdj'rskelettet paa Udvik- 

 lingsvejen mod Fuglen. 



Men vi vilde gerne gaa el Skridt endnu videre. Vi ønsker at 

 kende den Førfugl, den Proavis, som har staaet omtrent midt 

 imellem Krybdyret og Fuglen. En Mellemform altsaa, som er 

 stærkt paa Vej til at blive Fugl, men endnu ikke er bleven 

 det helt. 



Skulde det være muligt at naa saa vidt uden at forlabe sig 

 i rene Fantasier, der mangler sikkert Grundlag, vil maaske en 

 eller anden spørge. Jeg maa dertil svare: ja det er! Thi vi ken- 

 der ret nøje de Udviklingslinjer, som Naturen i det store Hele 

 følger, og vi kan ad matematisk Vej gaa dem efter paa delle 

 særlige Omraade. Vi kan ud fra det, vi kender, rekonstruere 

 eller genbilde Bj^gningen af de Mellemformer, der maa have 

 dannet Overgangen fra Fugleøgle (Ornithosuchier) til Oldfugl. 



Jeg maa dog forudskikke den Bemærkning, at selv om vi 



