119 



i deres Omkres mærkes med Tal og Bogstaver, og vi kan nu 

 drage de samme Hjælpelinjer som i A og E. Naar dette er gjort, 

 er det let at forbinde tilsvarende Punkter i Linjenettet med hver- 

 andre, saa Bækkenets Omrids fremkommer; vi anvender altsaa 

 her den omvendte Fremgangsmaade som ved A og E. I Fig. 208 

 er Resultatet af denne Rekonstruktion eller Genbildning tegnet 

 op, og vi ser da her, hvorledes 

 Omformningen af Bækkenets en- 

 kelte Dele kan være gaaet for sig 

 mellem Oldfugl og Tandtærne. 



x\t Naturen har gaaet denne 

 Vej, maa anses for utvivlsomt: 



Fig. 206. Kvadreret Profil af et Menneske- 

 kranium foroven og et ændret Linjesystem 

 forneden; efter D'Arcy W. Thompson. 

 Se Teksten, 



men vi kan naturligvis ikke vide, 

 om Udviklingen har taget just 

 dette helt igennem jævne og 

 ensartede Forløb som i Clenbild- 

 ningen, og det er vel muligt, at 

 enkelte Dele af Bækkenet er lø- 

 bet lidt forud for andre. 



Jeg sendte disse Tegninger til 

 Professor D'Arc}' W. Thompson, og da han netop havde 

 fuldendt Manuskriptet til en Afhandling om sine Teorier, øn- 

 skede han at optage mine Tegninger deri. Afhandlingen, der 

 udkom i Sommeren 1915, hedder: »Morphology and Mathema- 

 tics« og findes i Transactions of the Royal Society of Edinburgh, 

 vol. 50, part 4. 



For at give Læseren mere Tillid til denne nye P'remgangs- 

 maade, har jeg dernæst tegnet en Genbildning af Hovedskaller 

 indenfor Hestestammen, thi vi kan her gøre Prøve paa de der- 

 ved fundne Mellemleds Overensstemmelse med Virkeligheden. 

 Fra alle Tertiærtidens Jordlag er der nemlig opgravet en stor 

 Mængde Skeletter af Hovdyr, af hvilke en Del synes at danne 

 Forløbere for Nutidens Hest. 



Vi gaar ud fra Eocæntidens Eohippus (Fig. 209, A), et primi- 

 tivt Hovdyr ikke større end en Kat eller en lille Ræv; dens 



