128 



hinanden, som vist i Fig. 211 II, saa bliver Vinklen kun 35*^, 

 naar vi regner efter Retningen af Bæreknoglens Spids hos Fugle- 

 øglen. Vil man derimod lægge en Linje gennem denne Bære- 

 knogles øvre Del — den krummer sig jo noget — da bliver 

 Vinklen 50^, og selv om man regner med Mellemproportionalen 

 af disse to Størrelser, bliver Forskellen mellem Krybdyr og Fugl 

 alligevel forbavsende ringe i Forhold til Forskellen mellem Fugl 

 og Fugl indbyrdes. 



Liitken taler om »det brede Gab mellem Reptilia og Aves«; 

 men hver Gang man trænger dybere ind i de tilsyneladende 

 Forskelligheder, saa forsvinder disse og erstattes af ganske jævne 

 Overgange. I Fig. 211 II, hvor ogsaa de fundne Mellemformer 

 af Bækkener er indtegnet, ser vi Bæreknoglens Drejning foregaa 

 saa at sige lige for vore Øjne. Interessant er det ogsaa her at 

 iagttage Forløbet af Sædebenets Forskydning. 



Vi kan paa denne Maade genbilde alle Enkeltheder i Før- 

 fuglens Skelet, men Pladsen tillader ikke at vise alle disse Kon- 

 struktioner. Da Hovedskallen imidlertid frembyder nogle Van- 

 skeligheder, er en Genbildning af denne forsøgt i Fig. 212. 



I Oldfuglens Kranium er de allerfleste Enkeltheder saa usikre, 

 at vi slet ikke kan benytte dette som Støttepunkt. Hvis vi paa 

 den anden Side gik ud fra Kraniet af en Nutidsfugl, saa vilde 

 Resultatet blive ret misvisende, thi alle Nutidsfugles Kranier er 

 hvert for sig saa stærkt specialiserede, at vi blot vilde erholde 

 Overgangsformer til det særlige Kranium, vi gik ud fra, og ikke 

 til hele Fugleklassen. Men dette sidste er jo netop vort Ønske. 



Vi maa derfor begynde med at danne en Hovedskal, der 

 indeholder de væsentlige Træk, som er eller har været fremtræ- 

 dende i Fugleklassen. Et saadant viser Fig. 212 H. Her er navn- 

 lig tilføjet øvre Tindingehul, som vi har set det i Fig. 190, 191 

 og 192, samt den Bentap, der herfra gaar ned mod Kindbuen; 

 ligeledes er Taarebenet (lacrymale) tegnet saaledes, som vi ken- 

 der det fra Fig. 20, 191 I og 194 II-III. Jeg vil nærmest kalde 

 det Kraniet af en Normalfugl. Krybdyrkraniet (Fig. 212 A) er en 

 Mellemting mellem Hovedskallerne af Ornithosiiclms og Eiipar- 

 keria, idet det bagerste Parti væsentlig er den sidstes, medens 

 der til den forreste Del er benyttet Træk fra det første. Ved at 

 gaa ud fra disse Gennemsnitsstørrelser, kan vi ikke undgaa at 

 træffe paa det rette Middeltal, eller den rigtige Mellemform. 



Konstruktionen er ellers udført ganske som tidligere, men af 



