196 



Efter hvad troværdige Folk har meddelt mig, blev Kvækernes 

 Tal større efterhaanden, end det var fra Begyndelsen, thi nye 

 Skarer ankom næsten daglig. Fuglene udvalgte sig saa en Be- 

 voksning med høje Birke, umiddelbart ved deres gamle Natte- 

 kvarter, efterhaanden som det blev for smaat for dem med Plads 

 i Granerne; de sad saa tæt, at de berørte hinanden fuldstændig, 

 og naar en Flok havde slaaet sig ned i en Birk, bøjedes dens 

 Grene sig under Fuglenes Vægt, og Træets Udseende mindede 

 stærkt om Hængebirken. Som Eksempel paa, hvor tæt Fuglene 

 sad, kan jeg nævne, at en Skovopsynsmand i et Skud nedlagde 

 84 Stykker. 



Naar man nærmede sig Bevoksningen, overraskedes man af 

 den Mængde Krager og Skader, som holdt til i den. Men naar 

 man betænker, at der hver Nat af en eller anden Grund dør 

 nogle af Fuglene, forstaar man, at de andre Fugle blev lokkede 

 til af de døde Kvækere. Selv har jeg haft Lejlighed til at iagttage, 

 hvorledes en Skade var i Færd med al fortære en Kvæker, og 

 hist og her paa Jorden saa man Rester efter Kragernes Maaltider, 

 Det lykkedes mig ikke at faa at se en Skade eller Krage selv 

 dræbe en Kvæker, og det er sandsynligst, at det var selvdøde, 

 som de fortærede. Derimod fik jeg flere Gange Lejlighed til at 

 se en Rovfugl slaa ned i Sværmen og tage sin Part. 



Ganske ejendommeligt var det at kigge ind iblandt Træerne 

 i den Bevoksning, hvor Fuglene sad om Natten. Man kunde 

 da se, at Jordbunden var næsten hvid, som den var dækket af 

 Rim, af et Lag paa nogle cm's Tykkelse af Fuglenes Exkre- 

 menter, og Stammerne var hvide lige fra Roden og op i Kronen 

 (Billedet S. 197). 



Saasnart Fuglene var komne til Ro, begyndte de at lade 

 Stemmen høre og afstedkom en Støj og Spektakel, som var ganske 

 forbausende. Man har søgt at gengive Kvækerfinkens Lokketone 

 med »Quæck — Quæck«, men det var umuligt, hvor gerne man 

 vilde, at genkende denne Lyd i den store Koncert, som gik for 

 sig om Aftenen. Dette forekom mig væsentligst at bero paa 

 den Omstændighed, at de respektive Lyde eller Toner smeltede 

 sammen indbyrdes, og den derved fremkomne Lyd, er det umu- 

 ligt at gengive i Korthed ganske nøjagtig. Man kan gøre sig 

 en Forestilling om, hvor kraftig denne Lyd kunde være, naar 

 jeg nævner, at den hørtes paa en Afstand af flere km. Nogle 

 lignede den med et Vandfalds Brusen, andre syntes, den mindede 



