202 



en vis Størrelse, begyndte man at lægge Mærke til dem. Nogen 

 Støtte ibr denne Opfattelse finder jeg i, at i Kågerød, hvor 

 Kvækerne i Februar opholdt sig i saa store Masser, optraadte 

 de i Begyndelsen i betydeligt mindre Tal, og efter paalidelige 

 Opgivelser skal Tallet af Individer i lang Tid daglig være tiltaget. 

 Da jeg omtrent en Maaned efter mine første Besøg i Kågerod 

 atter besøgte Pladsen, fandt jeg, at Stammen af Kvækere var 

 formindsket i den Grad, at der sikkert ikke var mere end en 

 Trediedel tilbage af det tidligere Tal. Nogle skudte Eksemplarer 

 undersøgtes, for at man kunde komme til Klarhed over Mængden 

 af fortæret Bog, og det viste sig da, at Maximum af Kroens og 

 Mavens Indhold kun gik op til 650 mg, medens det jo til at 

 begynde med var 1142 mg. Mængden af P'ødemidler synes saa- 

 ledes nu at være bleven betydelig mindre, og det er utvivlsomt, 

 at dette Forhold er en af Grundene, hvorfor Fuglenes Tal nu 

 er betydelig reduceret; de tvinges ligefrem til at søge sig nye 

 Opholdssteder. Samtidig fik jeg Meddelelse fra forskelllige Dele 

 af Skaane om, at Kvækerne iagttoges næsten overalt. I det 

 østlige Skaane i Egnen omkring Simrishamn og Tomelilla havde 

 man set dem i Millioner; ogsaa der havde de været Genstand 

 for stor Interesse; Befolkningen her kaldte dem for »OUenfåglar«. 

 Ligeledes er de iagttagne i store Masser i Molle (Kullaberg), og 

 i Helsingborgegnen havde ogsaa vist sig store Skarer. Da jeg 

 besøgte Kullaberg for at faa Klarhed over deres Forekomst, 

 meddelte man mig, at Fuglene var fløjne saa nær ved Jorden 

 og i saa tætte Sværme, at Kattene uden Besvær havde taget 

 flere. I Kågerod blev jeg højst forbavset, da jeg ved et Besøg 

 i Kvækernes Natteopholdssted saa et Par Drenge, som var 

 klatrede op i en Grantop og sad der fuldstændig urørlige. Da 

 de var komne ned, fik jeg at vide, at de klatrede op, inden 

 Fuglene havde sat sig til Ro, og derpaa skjulte sig med Gran- 

 grene; Fuglene satte sig, naar de kom, ikke blot umiddelbart 

 ved Siden. af dem, men ogsaa paa dem. Det var saaledes grumme 

 let for dem at tage Fuglene levende. Da jeg ikke troede, hvad 

 de fortalte mig, bad jeg dem vise mig, at de virkelig kunde 

 fange Finkerne levende paa denne Maade, og det varede heller 

 ikke længe, førend en Dreng kom ned med to levende. Nogle 

 Drenge havde drevet denne Sport til Virtuositet, men andre, som 

 ikke kunde eller dristede sig hertil, drev det Uvæsen at kaste 

 Sten op paa Fuglene, og da disse sad overordentlig tæt, traf 



