206 



Jeg vilde gerne blot have et indtryk af deres mængde og gav 

 derfor et par »musvaage« skrig fra mig, og det bragte unægtelig 

 liv i træerne. Det lød som en stormen og brusen, i det de for- 

 virret tumlede ud fra grenene og fløj rundt om toppene. Svagt 

 kunde man skimte dem som tætte skygger, der sværmede ud 

 fra træerne. Og dog var det langtfra alle fuglene, jeg skræmmede 

 op; det var kun dem lige i de nærmeste træer. 



Mens hele dette spektakel varede, gik jeg ind under granerne 

 og satte mig ned for at se og høre dem falde til ro igen. I 

 løbet af et lille kvarter stilnede det ogsaa af. Jeg saa dem flyve 

 ind under grenene helt iæt ved. Kun nu og da fløj en enkelt 

 forskræmt flok op igen for et øjeblik. — Men den sædvanlige 

 kvidren vedblev; kun faa alen fra mit hoved lød det, som om 

 et helt selskab sad og snakkede. De baskede rundt i grenene 

 lige tæt op ad mig, selv i grenene helt ned mod jorden sad de; 

 men jeg tror ikke, at de ogsaa færdedes nede paa selve jorden. 

 Een ulempe var det naturligvis for mig ved at sidde inde under 

 træerne, for fuglene havde jo levet højt af bog i dagens løb, og 

 nu skulde de fordøje ovenpaa vel udført arbejde, og det gik 

 ikke helt ubemærket hen over mig. Hvis nogen har været i en 

 granskov efter en ordentlig regnbyge og hørt træerne dryppe af 

 regn, kan man faa en forestilling om det, der nu foregik. Træerne 

 eller rettere fuglene »dryppede«. Det var baade komisk og tragisk, 

 da jeg, ikke anende hvor slem jeg saa ud, vovede at præsentere 

 mig i lampelys for min familie, da jeg kom tilbage! 



Da jeg gik oppe fra granskoven, prøvede jeg med min stok 

 at slaa ind paa de nærmeste og laveste grene. Det var omtrent 

 som bisværme, saadan væltede de stakkels forstyrrede fugle ud 

 fra grenene. Og det vedvarede længe efter, at jeg troede at have 

 forladt de steder, hvor de overnattede. Der sad stadig masser 

 af fugle. 



Næste morgen var jeg oppe for at se Kvækerne forlade nat- 

 kvarteret. Det var endnu halvmørkt og graat i vejret; men de 

 var aabenbart ved at vaagne og berede sig til nyt dagværk. 

 Kvidderen og koncerten var endnu livligere end om aftenen, og 

 flokkene sværmede mere fra træ til træ uden dog endnu (kl. 7^*^) 

 at forlade grenene. Jeg gik ind ad en skydegang, der gik lige 

 tværs gennem bevoksningen. Under susen og larm sværmede 

 flok paa flok ud fra grenene og fløj i buer tværs over det aabne 

 smalle stykke. Jeg havde paa følelsen, at fuglene trak mere 



