207 



over i nordlig retning al" granskoven og gik derover; men da jeg 

 noget senere kom tilbage til Sydkanten, var der stadig lige mange 

 dér. Jeg havde tidligere morgener set dem komme forbi skov- 

 ridergaarden i lan^t mere kompakte masser end om eftermid- 

 dagen, naar de vendte tilbage. Jeg tænkte mig derfor, at hele 

 flokken maaske lettede paa engang. Det havde jeg imidlertid 

 ikke selv indtryk af. Da kl. var T^s saa jeg fuglene trække over 

 det aabne stykke; som et bredt baand jog de stadig forbi temmelig 

 lavt over granerne. Flok paa flok lettede fra træerne og sluttede 

 sig lil dem. Det var, som kunde man tænke sig, kæmpebure 

 rummende tusinder af fugle blive aabnede, saadan væltede fuglene 

 ud fra træerne og samlede sig i luften til den store tlok, der nu 

 drog afsted vest paa ud at fortsætte »ædegildet« i skoven, hvor 

 de slap dagen forud. 



Min fader havde staaet nede ved skovridergaarden og set 

 dem komme. Han havde fuldstændig indtryk af, at de kom i 

 en eneste kæmpemæssig flok, og dog tog det 8 minutter for dem 

 at passere gaarden. 



Deres flugtretning om morgenen førte dem over et stykke 

 agerjord lige uden for gaarden, og tværs over denne mark er 

 en telefonledning gaaende fra syd mod nord altsaa omtrent 

 vinkelret paa flugtretningen. Var det nu mørkt og taaget om 

 morgenen, fløj Kvækerne ofte meget lavt, og det hændte da ikke 

 sjeldent, at de kolliderede med traadene; en morgen blev der 

 saaledes opsamlet mellem 60 og 70 stkr. De knækkede oftest 

 vingerne eller knuste kraniets forside, som man saa hyppigt ser 

 det hos »fyrfaldne« fugle. Den morgen, hvor de mange faldt, 

 kom min broder tilfældigt derud og afværgede videre »mandefald« 

 ved at stille sig lige under ledningen; fuglene fløj da lidt højere. 

 Efterhaanden havde de aabenbart lært faren at kende; man 

 kunde se en hel stor flok ligesom blive staaende i nogen tid, 

 svævende foran traadene, inden de saa gik over. Eller man 

 saa hele rækker af trækkende flokke komme flyvende i et lavere 

 niveau end traadene; men saa i nogen afstand derfra hævede 

 de sig i en bue op over ledningen for saa at fortsætte lavere 

 igen. Nogle morgener, hvor det ellers var mørkt, undgik fuglene 

 allesammen traadene, trods deres flugt ellers var meget lav. Jeg 

 antager, at grunden var den, at rimtaagen havde sat et tykt, 

 hvidt pudder paa ledningen, saa den kunde ses i lang afstand. 



Naar fuglene om eftermiddagen kom tilbage, fløj de vistnok 



