210 



deres Foder. Særlig en Gravand var meget tam, den spadserede 

 ofte helt op til Boligen for at blive fodret. 



Desværre varede de idylliske Tilstande ikke længe; efter- 

 haanden blev Ænderne skudt paa Stranden, og kun ganske faa 

 undgik Jægernes Bøsse; de var jo desværre altfor tillidsfulde. 

 Enkelte Graaænder holdt sig dog til i et Par Aar og rugede i 

 Klinten ved min Have, men de forsvandt ogsaa tilsidst. Medens 

 Flokken opholdt sig i Buret, gæstedes de ofte af Rotter, der 

 søgte Ændernes Føde; jeg skød mange af disse ubudne Gæ- 

 ster, og det varede ikke længe, inden Ænderne slet ikke var 

 bange for Skud. En Morgen saa jeg en Lækat i Buret, og jeg 

 iagttog den opmærksomt; Ænderne laa i Vandet, og Lækatten løb 

 lige ud til Vandkanten, men lige paa engang styrtede alle Ænderne 

 med Gravanden i Spidsen frem mod den, og den forsvandt 

 skyndsomt, og jeg saa den aldrig mere i Buret. Ei helt Aar 

 igennem havde jeg en Knortegaas, den var let saaret i Vingen 

 af et Skud, men kom sig forbavsende hurtigt; den blev meget 

 tam, var dog vanskelig at holde, da den kun vilde æde grøn 

 Tang og daglig konsumerede en lille Hjulbørfuld heraf; det var 

 til Tider slet ikke let at skaffe den saameget. Denne Gaas 

 brugte jeg meget som Lokkefugl paa Gaasejagt, hvortil den var 

 ypperlig; den var slet ikke bange for Skud men øjensynlig meget 

 interesseret, naar der faldt en af dens Kammerater ned. Jeg 

 havde den fastgjort ved Benet med en tynd Kæde, hvori jeg 

 bandt et tykt Baand, det hele vel c. 20 m langt. Selv sad jeg 

 paa en Holm eller lignende i Fjorden og behøvede ikke at være 

 dækket, Gaasen opdagede sine Kammerater paa langt Hold og 

 lokkede dem til sig; var der intet, gik den stille om og aad 

 Tang; det var en meget interessant Jagt og kunde have været 

 fornøjeligere, naar jeg havde brugt et Fotografiapparat i Stedet 

 for Bøssen. 



Foruden nævnte Andearter havde jeg af og til Ederfugle; de 

 døde dog i Regelen hurtigt, og ingen af disse havde jeg mere 

 end knapt et Aar; de blev fodrede med Ferskvandsfisk og Fiske- 

 affald, men det var besværligt altid at have frisk Føde til dem. 



Efter at mit første Bur var tilintetgjort, gik der et Par Aar, 

 hvor jeg ingen Ænder havde; jeg fik dog atter Lyst til at lave 

 et Bur, men denne Gang lavede jeg det i Haven. Anledningen 

 var vist nok den, at jeg havde faaet nogle Graagæslinger for- 

 æret. Buret lavede jeg som det første helt lukket, men c. 38 m 



