252 



GERHARD SCHOLTEN: FUGLELIVET I VORDINGBORGEGNEN 

 OG SYDSJÆLLAND. 



Denne lille Pjece, der for nylig har set Dagens Lys paa Wille- 

 rups Boghandels Forlag (75 Øre), og som af Forfatteren er tilsendt mig 

 med Anmodning om at ville anmelde den i nærværende Tidsskrift, 

 danner paa en Maade en Fortsættelse af min for 25 Aar siden ud- 

 givne Pjece: Sydsjællands Fugle. Saa vidt jeg véd, er det første 

 Gang, at der i dansk ornithologisk Litteratur foreligger 2 Afhand- 

 linger med Iagttagelser fra samme Egn, hidrørende fra forskellige 

 Ornithologer (Fischer har som bekendt i sin Tid udgivet: Fortsatte 

 Iagttagelser, særlig" over Vendsyssels Fugle), og det har da selvsagt 

 sin store Interesse at drage Sammenligninger og se, hvilke For- 

 andringer det forløbne Kvartaarhundrede har medført. Desværre maa 

 man jo for flere Fuglearters Vedkommende udbryde: Ak! hvor for- 

 andret! Dette gælder saaledes Glenten og Ravnen, der nu synes at 

 være sporløst forsvundne fra denne Egn (for førstnævntes Vedkom- 

 mende vist snart fra »alle Egne« her i Landet). Paa Indtægtssiden 

 noterer man derimod med udelt Glæde »Et ynglende Fiskeørnepar« — 

 vel nok nu det eneste her i Landet. Maatte det dog nu faa Fred 

 for de hæslige Jægere og de grimme, hensynsløse Ægsamlere! Af 

 nytilkomne sjældnere Arter kan endvidere nævnes som ynglende 

 Taffeland og Guldpirol. Med stor Forbavselse — saa stor, at den i 

 en betænkelig Grad nærmer sig nagende Tvivl, ja! kras Vantro — 

 læser man (Pag. 20) om, at en Markpiber (Anthiis campestris) er iagt- 

 taget ^^/4 15 ved Sallerupgaard. At Toplærken (Galerita cristata) er 

 set dernede, ligger ganske vist langt mere indenfor Sandsynlighedens 

 Grænse, men jeg føler dog Anledning til at bemærke, at jeg har tal- 

 rige Eksempler paa, at iagttagne »Toplærker« ved nøjere Eftersyn 

 og Forhør paa Stedet har vist sig at væi'e gemene Marklærker, der 

 har »rejst Top«. Forf. meddeler Side 18, at han */i 16 har fundet 

 en brugt Rede af den store Tornskade (Laniiis excubitor). Dette er 

 jo en Oplysning af stor Interesse. Nu kender jeg ganske vist ikke 

 Forfatterens Kvalifikationer som Nidolog, men for en kritisk Sjæl er 

 det Spørgsmaal jo ret nærliggende: Mon en fjorgammel Rede, fundet 

 i Januar og altsaa udsat for Efteraarets Slud og Vinterens Frost og 

 Sne, har saa meget af sin oprindelige Form og Ejendommelighed 

 tilbage, at der derpaa kan bygges et gyldigt Bevis?? 



Fornøjelige at læse er de biologiske Skildringer fra Fuglelivet i 

 Rosenfeldt Park og Sallerup Nor. 



Saa vage Meddelelser som: »skal være set«, »yngler muligvis faa- 

 talligt« osv., er — videnskabeligt set — af en saa tvivlsom Værdi, 

 at de vistnok helst helt burde have været udeladte. 



KRISTEN BARFOD. 



