38 Karl Pettersen. 
med al bestemthed synes at skulle pege derhen. Hertil skal 
endvidere føjes det ovenomhandlede forhold ved Buvik- 
linjen, — nemlig den der optrædende huledannelse, der fra 
trinfladen skyder sig ind gjennem den bagenfor liggende 
bergmasse og som utvivlsomt maa være dannet ved sjøens 
brydninger. 
Et lignende forhold er at aflæse paa Ljøs-ø — udenfor 
Kvalsundet. At sjøen med sine brydninger maa have op- 
traadt som en betydningsfuld faktor ved strandlinjedannelsen 
antages derfor at kunne sættes som givet. Et andet spørgs- 
maal er det derimod, om der kan være grund til at forud- 
sætte medhjelp ogsaa afandre mere væsentlig virkende kræf- 
ter. I saa henseende skal fremhæves at der i ethvert til- 
fælde ere forskjellige forholde at aflæse, der — saavidt det 
kan sees — ikke vel lade sig forene med en forudsætning 
om at sjøen med sine brydninger herunder har dannet den 
paa det nærmeste eneraadende faktor. 
Som saadan skulle her kortelig omhandles: 
1. Der er tidligere paavist, hvorledes strandlinjerne 
efter de her omhandlede strøg kunne optræde i højst for- 
skjellige niveauer paa de forskjellige steder. Paa den ene 
side tyder imidlertid alt hen paa at landgrunden efter disse 
strøg i det hele og store gjennem den postglaciale tid har 
været underkastet temmelig ensartede niveauforandringer i 
forhold til havstanden. Og paa den anden side er det lige- 
ledes at sætte som givet at havstanden gjennem den post- 
glaciale tids tidligste afsnit har staaet adskillig højere end 
selv de højeste strandlinjer, som i det foregaaende her ere 
omhandlede. Ifald strandlinjerne helt og holdent skulle være 
at opføre som et resultat af sjøens brydende evne, skulde 
der vel synes at maatte være grund til at forndsætte at der 
langt ovenover de paa hvert sted her optrædende højest lig- 
gende strandlinjer maatte være at paavise idetmindste mer 
eller mindre svage spor efter endnu ældre linjedannelser. 
