Terrasser og gamle strandlinjer. 39 
Dette er imidlertid efter alt hvad der hidtil er iagttaget — 
og der er i saa henseende anstillet nærmere undersggelser 
paa mange forskjellige punkter — ingenlunde tilfældet. 
Hvad enten man ser hen til Vikenlinjen, der ligger i en 
højde af 101", til Grepstadlinjen, der ligger i en højde af 
123’ eller til Ulfsneslinjen, der ligger i en højde af 187’, 
saa er forholdet her overalt det samme; ovenover de 
nævnte linjer er der intetsteds at opdage spor til tidligere 
strandlinjedannelser. Der kan vel ogsaa være liden sand- 
synlighed for at tidligere afsatte strandlinjer inden saadanne 
højere niveauer sporløst skulde være udvidskede gjennem 
forvitring eller erosion. I saa tilfælde vilde det være van- 
skeligt at finde en tilfredsstillende forklaringsgrund for at 
f. ex. Ulfsneslinjen, der træder frem som en ligesaa typisk 
udpræget strandlinjedannelse som Grepstadlinjen, skal have 
bevaret sit præg indtil nu, medens saadanne, der tidligere 
kunde antages indskaarne over Grepstad i niveauet mellem 
123 og 187’ over havfladen, sporløst skulde være forsvundne. 
Heller ikke antages en forudsætning om, at tidligere 
isbedækninger — hvad enten nu disse ere at henføre til den 
egentlige glacialtid eller til senere glaciale perioder — 1 saa 
henseende skulde have dannet et værn mod havsjølens ud- 
gravende virksomhed i strandbeltet, paa en tilfredsstillende 
maade at skulle kunne forklare den saa højst afvigende hgjde, 
hvori de højeste liggende strandlinjer træde frem selv inden 
nær til hinanden liggende strøg. Fjeldpartierne langs Ulfs- 
fjorden stiger nemlig frem i langt mægtigere masser end ef- 
ter det nærliggende Tromsøsund og over Kvaløen. Paa det 
første sted maa der saaledes have været bedre betingelser 
for en langt stærkere isdannelse end efter de sidste strøg. 
Der synes saaledes kuns at skulle være liden rimelighed for 
at forholdene i saa henseende skulde have begunstiget en 
tidligere strandlinjedannelse langs efter Ulfsfjorden end langs 
efter Tromsøsundet. 
