49 Karl Pettersen. 
fer. Gabbro og skifer vexler ogsaa hyppig i stødtrinet efter 
ret jevne sammenhængende flader. Hist og her kan visnok 
transversale stærkere stigende indskjæringer spalte stødtrinet, 
men disse ere 1 regelen dannede ved udras navnlig i den 
milde skifer. Det synes ogsaa aabenbart at disse ere et 
værk af følgende tiders destrueren og saaledes i det væsent- 
lige helt uafhængige af den egentlige strandlinjedannelse. 
Moviklinjen er efter sit sydlige parti indskaaret i haard 
syenitartet bergart, efter det nordlige derimod i glimmerski- 
fer. Heller ikke her synes strandlinjen i nogen paaviselig 
grad at være tildelt noget forskjelligartet præg gjennem disse 
bergarters saa højst ulige strukturforholde. 
5. Over den lavere Ansneslinjes nederste stødtrin, der 
stiger op umiddelbart fra den nuværende havstandslinje, 
fandtes dagfladen bygget af en mild glimmerskifer, rigt 
indfældt med røde granater. Disse stikke her over dagfla- 
den ikke altid frem i hele krystallegemer men derimod hyp- 
pigst overskaarne, saaledes at de gjennemskaarne flader af 
granaterne her falde sammen med bergvæggenes dagflade. 
Efter strandbelterne langs disse strøg dannes bergarten 
meget hyppig af granatrige skifere. Skjønt udsatte for sjøens 
stadige brydninger er forholdet i ovennævnte henseende dog 
— saavidt hidtil iagttaget — helt forskjelligt fra det ved 
Ansnes. Man vil nemlig her i regelen finde de i bergarten 
indfældte granater stikkende frem fra dagfladen som smaa 
knuder og i sine oprindelige mere helt udviklede krystaller. 
Det synes saaledes som om ejendommelig skurende kræfter 
i sin tid maa have arbejdet i strandbelterne ved Ansnes. 
Det skal medgives at de her omhandlede forholde 
ved strandlinjeforekomsten vistnok ikke i og for sig kun- 
ne blive at gjøre gjældende som mere afgjørende vidnes- 
byrd mod en forudsætning om at strandlinjedannelsen i det 
væsentlige skulde være at henføre til sjøens brydende evne. 
Imidlertid tør de dog paa forhaand være at tillægge nogen 
