58 J. Sparre Schneider. 
usædvanlig tidlig, synes de fleste arter her at have ligesaa 
tidlig flyvetid som i vort lands sydligste trakter; den ud- 
strakte dyrkning af rug tyder ogsaa paa, at sommeren i 
Bejern maa være meget drivende, og som nedenfor nærmere 
skal omtales, har faunåen her ogsaa et fuldstændig sydligt 
præg. 
2. Storjord, 1 mil opi dalen, hvorhen man naar ad en 
paa sine steder halsbrækkende kjørevei, ligger ogsaa paa en 
stor terrasse 1 et af de videste partier i dalen. Landskabet 
har her et noget forskjelligt udseende, idet terrasserne for 
det meste er bevoksede med ganske god furuskov, og mindre 
blottet sand sees. Et stykke op i fjeldet paa nordsiden ser 
man Lerelven forsvinde i et hul i selve stenmassen for et 
stykke længere ned at sprudle frem af en lignende aabning, 
en naturfremtoning, der skal være hyppig paa disse kanter. 
Veiret var ogsaa meget gunstigt under mit ophold paa Stor- 
jord, men udbyttet af sommerfugle ikke stort, da det meste 
var affløiet; flere sjeldne arter fandtes dog her, det vigtigste. 
af alle paa denne tur gjorte fund synes mig at være Pararge 
mera L. en uventet akkvisition for den arktiske fauna. 
3. Tollaa, 2 mil fra fjordbunden, var 3die og øverste 
station. Landskabet har her nogenlunde den samme karak- 
ter, dog er trævegetationen endnu bedre, saavel furu- som 
lovskoven mere væksterlig, etsteds saaes endog en større 
samling af ganske høivoksne og omfangsrige hæggetrær. I 
selve dalbunden, hvor jeg hidtil havde holdt mig, syntes 
vegetationen meget ensformig og temmelig fattig, særdeles 
rig og afvekslende var den imidlertid op igjennem lierne 
paa fjeldet ovenfor Tollaa, som jeg 2den Juli undersøgte til 
ovenfor trægrænsen (vel 2000’ o. h.) hvor Dryas octopetala, 
Silene acaulis, Diapensia lapponica, Azalea procumbens, An- 
dromeda og Phyllodoce i rigelig mængde med sine vakkre 
blomstertæpper næsten udelukkende udgjorde plantevæksten 
paa det af løse flade smaasten bestaaende underlag. I mid- 
