30 Karl Pettersen. 
hyppigst en iøjnefaldende helden udad. For flere linjers 
vedkommende er heldingsforholdet nærmere bestemt gjennem 
nivellementet. Dette falder oftere mellem de samme grænd- 
ser, der nu for tiden langs disse kyster betegner højdefor- 
skjellen mellem flod og ebbe d. e. mellem 7849’ (2,2 å 2,8 m.). 
Som bekjendt medbragte den franske geolog Bravais 
fra sine i sluten af treti-aarene foretagne undersggelser af 
strandlinjerne inden det nordlige Norge som resultat, at den 
samme strandlinje ikke spænder sig frem i horisontalt løb, 
men at den derimod viser en stadig stigning opad i retning 
fra kysten indover. Denne Bravais slutning har indtil sidste 
tid været holdt frem som en videnskabelig kjendsgjerning og 
har navnlig dannet en af hjørnestenene for læren om de 
jevne seculære niveauforandringer som betingede af fjeld- 
grundens stigning under en stabil havstand. 
I et par tidligere offentliggjorte afhandlinger*) har for- 
fatteren heraf imidlertid paa den ene side fremholdt at Bra- 
vais slutning ikke støttede sig til saadanne forudsætninger 
eller aflæsninger, at den foreløbig kunde være at tillægge 
videnskabelig berettigelse. Og paa den anden side gjordes 
endvidere gjeldende at de aflæsninger, som 1 sidste aar vare 
gjorte i denne retning i omegnen af Tromsø ingenlunde syn- 
tes at støtte en saadan slutning. I ethvert tilfælde var det 
aabenbart at den af Bravais opstillede stigning for Hammer- 
fest-Alten linjen af omkring 5 m. per mil (11 kilom.) ingen- 
lunde var at paavise for linjerne inden Tromsø omegn, me- 
dens alt synes at tyde hen paa at stigningsforholdene for 
Tromsø amt og Vest-Finmarken gjennem den postglaciale tid 
forøvrigt paa det nærmeste maa have faldt sammen. 
Uden forøvrigt da med mere bestemthed helt at kunne 
afvise Bravais slutning fremholdtes at der udfordredes nøjag- 
*) „Om de i fast berg indgravede stranlinjer* og „Continentalmassers 
langsomme secul&re hævning eller sænkning*. 
