Terrasser og gamle strandlinjer. 29 
andre steder naa op til omkring 80° (25 m). Stødtrinet træ- 
der efter strandlinjerne hyppigst frem som stejle til vertikale 
tildels ogsaa indadheldende vægge af fast berg, ofte dog og- 
saa som en brem af nedras men heller ikke saa ganske sjel- 
dent som skarpt markerede græsklædte volde. 
De lavere liggende terrassetrin (altsaa helt afsatte i løst 
materiale) træde i regelen ingenlunde saa udpræget frem som 
de egentlige strandlinjer. Skjønt de ogsaa som et hele kunne 
være at følge efter lange strøg og udspændte efter samme 
horisontallinje, tabe de sig derunder stykkevis meget hyp- 
pigt og træde derunder frem i langt større grad end de for- 
rige mere som brudstykker af et større linjesystem. 
Fra stranden stiger landgrunden dels — og dette er 
hyppigst tilfældet — under jevn og langsom skraaning op 
til det laveste terrassetrin. I dette tilfælde mangler oftest 
den egentlige trinflade og linjen er her nærmest bestemt ved 
det indre stejlt stigende stødtrin, der i regelen danner smukke 
greeskledte volde. Men dels kan ogsaa landet stige fra stran- 
den i en stejl skraaning — altsaa med et skarpt udpræget 
stødtrin — op til trinfladen, der da som en jevn stigende 
flade skyder op mod kanten af det indre stødtrin (i regelen 
en temmelig skarpt markeret græsklædt vold). Fig. 12 giver 
en fremstilling af det sidste forhold, ved de øvrige figurer 
træder derimod det første forhold frem. 
Efter den samme linje kan disse forskjelligartede for- 
holde træde frem i hyppig vexling. Paa sine steder — saa- 
ledes navnlig langs Ramfjorden er det lavere stødtrin i rege- 
len stærkt og karakteristisk udviklet, medens hyppige vexlin- 
ger 1 saa henseende gjør sig gjældende ved de fleste andre 
linjer. 
Medens den egentlige trinflade efter de i fast berg ind- 
gravede strandlinjer ofte danner et paa det nærmeste hori- 
sontalt plan i retning indenfra udad, viser derimod terrasse- 
dannelsernes trinflader, hvor de træde frem mere udpræget, 
