12 Karl Pettersen. 
Den anden trinflade ligger i en hgjde af 38,4 m. = 123° 
og er indgravet i fast berg. Vejbanen er smal, noget ube- 
stemt og tillige humpet. Trods sine indsænkninger og for- 
hgjninger er dens horisontalitet dog i det hele ikke til at 
miskjende. Den faste bergart i stødtrinet dannes af rød gneis 
eller gneis-granit, der med sine vexlende røde og mørke 
baandstriber viser en ret udpræget parallelstruktur. Strøg- 
retningen 160*, faldet stejlt v. 
Længere ud mod Sandviken skjær et lavere liggende 
trin sig indien højde af 109, — nærmere fremstillet i fig. 5. 
Strax udenfor Grepstad fandtes berget paa et sted i en 
eneste afsats stigende fra den nuværende standbred op til 
det øvre trin (123%), uden at der her var tegn til noget 
lavere liggende trin. Det samme forhold gjentager sig paa 
samme maade paa flere steder langs Kvaløens sydlige side. 
Det er aabenbart at de kræfter, der have været virksomme 
til dannelsen af strandlinjerne her, © de lavere miveauer à det 
hele maa have arbejdet med en langt svagere intensitet end 
tilfældet har været à det højere liggende niveau af 123°. 
6 b. Bakkejord (i nærheden af Løkslet). 
De samme to trin som ved Grepstad (fig. 6) ligesom de 
ogsaa efter nivellementet ligger i ganske den samme hgjde. 
Den øvre trinflade danner en noget ujevn vejbane, idet smaa 
humper af fast berg af indtil I m. højde hyppig stikker frem 
fra tilsvarende indsænkninger. Overfladen af disse humper 
betegner maaske den mere oprindelige vejbane, medens ind- 
sænkningerne snarest kunne antages at være udgaaede gjen- 
nem senere forvitring. 
Over østre Mjelle ligger linjerne i samme heide. For- 
holdene her ere nærmere omhandlede i en tidligere offent- 
liggjort afhandling ,om de i fast berg indgravede strandlin- 
jer*, — hvortil her skal henvises. Fra østre Mjelle stræk- 
ker den øvre linje sig nogenlunde bestemt videre østover 
men dog her i det hele mere svagt udpræget, paa sine ste- 
