6 Karl Pettersen. 
- differentse svarer saaledes nogenlunde til den nuværende for- 
skjel mellem højt og lavt vande. 
Der hvor Ansnesset springer skarpest frem, stikker det 
faste berg i en stejlere afsats op lige fra søen til lidt over 
trinfladens niveau og danner her saaledes en lav svagt frem- 
springende vold foran den egentlige trinflade tj. Denne er 
saaledes delvis udgravet i fast berg. Bergarten efter denne 
stejlere afsats dannes af en temmelig mild glindsende glim- 
merskifer, der er rigt indvoxet med røde granater. Dagfla- 
den findes oftest afglattet og derunder hyppig ogsaa stærkt 
firnisseret. De i skiferen indfældte granater stikke derun- 
der sjeldent knudeformig frem fra dagfladen med sine oprin- 
delige krystalformer, men findes derimod hyppig helt gjen- 
nemskaarne, saa snitfladerne ganske falde sammen med ber- 
gets dagflade. Skiferen viser her en strøgretning af 160°, 
faldet er stejlt til næsten vertikalt. I stødtrinet s, træder 
paa sine steder dels urd dels fast berg frem. Dette dannes 
her af en mild glindsende glimmerskifer, der viser nord— 
sydlig strøgretning med et vestligt fald af 50 à 60°. Hyp- 
pigst danner dog stødtrinet en stejl græsklædt vold. 
Den højere trinflade t, danner ofte en ret udpræget vej- 
bane med en brede af indtil 15 å 16 m. (50%). Hgjdefor- 
skjellen mellem trinfladens ytre kant og fodpunktet for stød- 
trinet s, fandtes ogsaa her at udgjøre 2,8 m. (9°). Forgvrigt 
taber denne trinflade sig hyppig og linjen bestemmes da ale- 
ne ved den nedre kant af nedras. I saa tilfældigt vil det 
hyppigt være ugjørligt nærmere at kunne bestemme belig- 
genheden af det egentlige fodpunkt. 
I trinfladen t, træder paa sine steder det faste berg 
frem, paa andre steder danner den græs- og skogbevoxede 
flader. 
Igjennem nivellement ere følgende højdebestemmelser 
tagne: 
