+15. 
Lepidopterologiske bidrag. 67 
21de Juli. Her som overalt varierer individerne bety- 
delig i størrelse og farvetegning men nærmer sig dog 
mere hovedformen end var. adyte Hb., der hos os findes 
stærkere udpræget paa Dovre end ved dens nordgrænse 
under 70* n. br. 
Pararge mæra Lin. 
Ligesom Lyc. astrarche en uventet akkvisition for den 
arktiske fauna, dens nordgrænse hidtil var Trondhjem. 
Allerede ved Moldjord havde jeg 18de Juli bemærket en 
dagsommerfugl, der saa høist fordægtig ud, men som 
unddrog sig enhver efterstræbelse ved at sætte sig paa 
en utilgjængelig sandbrink. Dagen efter bemærkedes fra 
kariolen flere stykker, der fløi omkring et stengjærde 
nedenfor Storjord, og hvoraf det lykkedes at fange et 
par ekspl, der til min forundriug viste sig at tilhøre P. 
mera, ikke P. hiera, som jeg havde ventet; senere paa 
dagen fangedes nogle stykker til paa en nøgen fjeldskraa- 
ning tæt ved Storjord, de var imidlertid meget sky, saa 
at ialt. ikke erholdtes mere end 8 individer, uagtet et 
flerdobbelt antal observeredes. De foreliggende 8 eksplr. 
(4 af hvert kjøn) varierer betydelig baade i størrelse og 
farvetegning, vingebredden hos den mindste han er 38 
m.m., hos den største hun 45 m. m., i gjennemsnit be- 
tydelig mindre end søndenfjeldske eksplr., der maaler fra 
42—49 m. m. mellem vingespidserne. Ved første giekast 
synes de arktiske hanner at staa ligesaa nær P. hiera 
som mera, især da de mørkebrune tværbaand paa over- 
siden er ret tydelige (endnu mere hos hunnerne); be- 
tragter man imidlertid de tilhørende hunner, vil enhver 
tvivl, om at den nordlandske art virkelig rangerer under 
P. mæra, falde bort, og uagtet den i visse henseender 
fjerner sig adskilligt fra hovedarten over mod hiera, kan 
eksplr. fra Bejern dog ikke rokke den anskuelse, der 
skiller mæra og hiera som 2 distinkte arter, dertil er for- 
