86 
J. Sparre Schneider. 
Dette haab slog heller ikke feil, idet jeg var heldig nok 
til at kunne medbringe henved 100 stykker, deraf man- 
ge friske og nyklækkede, et enkelt sad nylig udkrøbet 
ved siden af det tomme puppehylster. Den fløi overalt 
paa engene, de fleste fandtes dog siddende paa græsstraa 
og blomster, blandt hvilke den syntes at foretrække Trifo- 
lium, Campanula og Vicia, mange par erholdtes in co- 
pula, paa grund af den tynde og løstsiddende bestøvning 
blev de meget snart affloine og ved min afreise saas 
kun enkelte brugbare individer. 
Denne form af Z. filipendule fra dens hidtil kjendte 
nordgrænse tror jeg bør tillægges et eget varietetsnavn, 
da den skiller sig ikke uvæsentlig fra den under sydligere 
bredder optrædende. Naar man skal angive forskjellen, 
vil man finde, at den ligger ikke saameget i enkelthe- 
derne som i totalindtrykket, navnlig naar man betragter 
sviter af begge racer ved siden af hinanden; hovedfor- 
skjellen ligger i den tynde bestøvning, der gjør at selv 
ganske friske eksplr. ser matte og affløine ud mod en 
lys baggrund, navnlig gjælder det den røde farve, som 
i virkeligheden maaske ogsaa er noget blegere end hos 
sydligere individer, tillige synes skjællene at sidde me- 
get løsere hos var. arctica; denne er desuden gjennem- 
snitlig mindre og finere hygget, forvingerne er mere blaa 
end hos filipendulæ, de røde pletter mindre, hos et eksplr. 
flyder de over i hinanden, saa at den blaa farve væsent- 
lig indskrænkes til kanterne, derimod kan jeg ikke finde 
nogen afvigelse i vingesnit og følehorn, ligesom bagvin- 
gernes sorte udkant heller ikke viser nogen konstant 
forskjel; gjennemsnitlig er den dog maaske noget sma- 
lere end hos hovedformen. Beskrivelsen af Z. v. mannii H. 
S. hos Heinemann passer ikke paa vor arktiske form, som 
jeg i begyndelsen tænkte maaske vilde falde sammen med 
7. filipendule’s alpine varietet; v mann” H. S.; inter- 
