. 143 
give sig tilkjende ved Strømningen helt ud mellem de 
yderste Øer og Skjær, hvor der hele Vejen ikke gives 
et eneste Punkt, som ikke aarlig er blevet besøgt af 
rejsende. Om der altsaa end findes Strækninger af Fast- 
Jandet, som endnu ikke have været sete af Evropæere, 
saa er Kysten dog altfor bekjendt til, at der skulde 
gaa Dale op i Landet med sejlbare Floder, som hidtil 
vare undgaaede Opmærksomheden. Det synes jo saa- 
ledes, at man allerede af ganske almindelige Grunde kan 
slutte sig til, at man ved at forfølge Vejen over Isen 
ind i Fastlandet ikke kan komme til nogen Fordyb- 
ning, uden at den er opfyldt med Vand, og at Isens 
Overflade. saaledes maa være svagt. stigende eller i det 
højeste vandret, indtil man kommer til et Punkt paa 
Isen eller paa Bjergtoppe, der rage frem af samme, hin- 
sides hvilke Overfladen helder mod Østkysten og derfor 
som: henhørende til denne her foreløbig lades ude af Be- 
tragtning. For imidlertid at komme til en klarere Fore- 
stilling. om det her opstillede Spørgsmaals Betydning, 
maa vi anstille nogle nærmere Betragtninger over Maaden, 
hvorpaa Nedslaget paa hele det store ubekjendte Land, 
efter først at have opdynget sig som Is, fremdeles baner 
sig Vej til Havet og ikke vedbliver at forøge denne Is. 
Hele Grønland med tilliggende Øer fra Sydspidsen 
til den 74de Bredegrad kan vel anslaaes til et Areal af 
16,000 O Mile. Det er jo aabenbart, at det ved en Linje 
fra syd til nord maa kunne deles i 2 Dele, af hvilke 
den ene har hele sit Afløb mod øst til Atlanterhavet, 
den anden mod vest til Davisstrædet og Baffinsbugten. 
Der er Grund til at formode, at dette Vandskjel ligger 
noget længere mod øst end mod vest, og vi ville derfor 
antage, at af hint Areal de 10,000 O Mile have deres 
