48 
synker ned til de oprindelige Flodlejer og ad disse finder 
en Udgang til Havet, ligesom dengang da Landet endnu 
var isfrit, og det er ved dette samme Vands Virksomhed, 
at den omgivende Is ligeledes trænges frem i samme 
Retning. Der er saameget mindre Grund til at antage, 
at Indlandet oprindelig skulde have været hovedsagelig 
en Højslette, som Halvøerne tvertimod næsten overalt 
sænke sig mod øst og frembyde det laveste Land om- 
kring den inderste Del af Fjordene. Da nu Isen ikke- 
desmindre overalt sees at have udjævnet Indlandet, til en 
vis Højde, er der Grund til at antage, at den paa sine 
Steder har en Tykkelse af 2000 Fod eller mere, hvilket 
bestyrkes ved Størrelsen af de fra den udgaaende Brud- 
stykker. I en saadan Dybde virker maaske endog Jord- 
varmen tøende paa Isens Underflade, men ialt Fald maa i 
en langt ringere Dybde al Forskjel paa Aarstiderne for- . 
svinde og Temperaturen være højere end Aarets Middel- 
temperatur paa Overfladen. Vinterkulden kan kun lang= 
somt trænge ned, og paa den anden Side forbruges al 
Sommervarmen, som Overfladen modtager, til at danne 
rindende Vand, der straks søger ned gjennem Spalter og 
Porer og saaledes hurtig fører Sommervarmen ned i 
Isen. Overalt hvor dette Vand træffer Is paa under 0?, maa 
det, medens det tillige frigjør Varme, stivne og udfylde samt 
udvide AÅabningerne, og det er vel især denne Virksomhed, 
som forklarer den ellers saa gaadefulde Fremtrængen af 
en saa stor tast Masse fra det indre af Landet ud til 
Havet. Men i Dybden maa der være en stadig Vand- 
beholdning, saa stor, at dens Afløb til Havet neppe skulde 
synes at kunne paavirkes synderlig af Aarstidernes Gang. 
Det vil af det foregaaende være indlysende, at vi 
ikke kunne vente at finde noget isfrit Land vest for 
det omtalte Vandskjel, med mindre det skulde være 
