54 
at den kan vokse nu, men der findes endog Bevis for, 
at den har vokset der i en forhistorisk Tid; thi der 
findes Levninger af den i engelske Tørvemoser, ligesom 
af Fyrren i vore. Alle disse Lokaliteter ere. imidlertid 
langt udenfor dens nuværende Voksesteder, og det Spørgs- 
maal opstaaer derfor naturlig, hvad det da er for en 
Magt, der har trængt den tilbage tra Grændserne for 
dens Zone- eller har forhindret den fra at naa disse 
Grændser. 
Vi ville se, om Exkursioner til Ædelgranens Vokse- 
steder ikke kunne give os Vink til Forstaaelsen af denne 
ubekjendte Aarsag og oplyse os, om det virkelig er en 
forhistorisk Aarsag. 
Den første Exkursion, som jeg skal forsøge at skildre 
Dem, gaaer over Jurabjergene fra Poligny eller Arbois 
i Frankrig til et Punkt noget Syd for Neufchatel i Schweiz. 
Jurakjeden gaaer, som De ville erindre, fra NNO. til SSV., 
skraaner gjennem flere mere eller mindre regelmæssig 
fremtrædende Plateau'er og Hældninger jævnt ned mod 
Frankrig, medens den falder brat af mod Schweiz. Det 
er kun paa Affaldet mod Øst, at vi finde en egenlig malerisk 
Bjergnatur, idet Kjeden under Hævningen op af Havet 
her har slaaet dybe Revner, der fremtræde som maleriske 
vilde Dalstrøg. Paa Skraaningen mod Frankrig derimod 
ere Bjerglinierne kun svagt bølgede og ensformige; de 
danne temmelig regelmæssige Terrasser, hvis Linier 
alle følge Bjergkjedens Retning fra N. til S. Tre 
saadanne Trin eller Etager ere iøjnefaldende; medens 
Floddalen ved Bjergets vestlige Fod ligger omtrent mel- 
lem 6—900' over Havet, hæver allerede den første Etage 
sig pludselig til en Højde af 1800—2000'; den anden 
- . 
