22 
med alle Snillets og Lærdommens Vaaben og bekæm- 
pende hverandre af bedste Evne. Hvert Øjeblik kom der i 
et nyt Indlæg og forvirrede idetmindste dem, som ikke af 
Selvsyn havde dannet sig en selvstændig Mening om Sagen. 
Forøget Interesse fik Spørgsmaalet endelig for nogle Aar 
siden ved en uventet Opdagelse, som omplantede det fra 
japansk til evropæisk Grund. Da anmeldte nemlig Be- 
styreren af Museet i Lissabon, Professor Barbosa du 
Bocage, at han af en paalidelig Mand i den lille Sø- 
stad Setubal havde faaet et Exemplar af en »Glaskoral«, 
der var bragt vedkommende af de Fiskere, som beskjæf- 
tige sig med Hajfiskeri ved Portugals Kyst. Det var 
næsten 1 Alen langt (senere har man faaet endnu større, 
over 5 Kvarter lange), altsaa lige saa stort som de største 
japanske, med hvilke det overhovedet havde saa megen Lig- 
hed, at man endog har været uenig, om den evropæiske 
»Glaskoral« (Hyalonema lusitanicum) var en anden Årt . 
end den japanske eller den samme som denne. Da man 
derfor opkastede den Tvivl, om ikke Exemplaret i Virke- 
ligheden skrev sig fra Japan ligesom alle de ældre, blev 
det oplyst, at disse »Søris« (chicotes do mar), som de 
portugisiske Fiskere kalde dem, vare velbekjendte for 
Folk iSetubal, som ofte fik dem i deres Fiskeredskaber 
under Hajfangsten, som nu drives temmelig langt tilsøes 
(30 Sømile fra Land) paa en Dybde af 4—500 Favne i 
en Havdal S. V. f. Setubal. At disse »Søris« først siden 
1863 ere komne rigtig for Dagen, forklares dels deraf, 
at tidligere, da Hajerne vare talrigere, dreves Hajfisket 
nærmere ved Kysten, men nu maa man længere ud for 
at finde dem, og denne nye Fiskeplads er netop »Sø- 
risenes« Voksested — dels deraf, at de portugisiske 
Fiskere, der ere meget overtroiske, tro, at de bringe 
