20 
at man blev ved at være i Uvished, om ikke denne Forklaring. 
var den rette: »thi pro og contra i den Sag sig lader meget 
sige«; men efterat man nu, som De snart skulle erfare, 
har havt Lejlighed til at iagttage »Glasplanten« levende 
og seet dens smaa Gjæster bevæge deres Fangearme, kan 
der ikke længere være Tale om den. Man seer her For- 
skjellen påa at studere i Museer og i den levende Natur: 
det første er ofte som at famle i Mørket; først ved at 
iagttage og undersøge Naturgjenstandene levende, ud- 
sætter man dem for det fulde Dagslys, og Spørgsmaal, 
som have været drøftede i aarevis, løses da ofte ved et 
eneste Øjekast! 
I en ganske anden Retning, men ikke mindre radi- 
kalt, udtalte den berømte alderstegne Forsker i den 
mikroskopiske Verden, Ehrenberg i Berlin, sig gjen- 
tagne Gange paa Stridens forskjellige Trin. Efter hans 
Mening have hverken Svampen, Glassnøren eller Læder- 
korallen noget med hinanden at gjøre! »Det hele er kun 
et japanesisk Kunststykke!  Japaneserne samle 
Svampenaalene, der formøodenlig tilhøre en eller anden 
stor ubekjendt Svamp, blege, børste og rense dem, binde 
dem sammen til et Knippe, overtrække dette med en 
Læderkoral og stikke den ene Ende ned i et Huli en 
Sten eller i en Svamp, et Muslingehul osv.« Denne Me- 
ning fandt Understøttelse hos Stimpson, der selv havde 
været iJapan med den bekjendte nordamerikanske Expe- 
dition under Perry og ligesom Ehrenberg havde fun- 
det Glassnoren. sammenbundet med Traade under Svam- 
pen og Læderkorallen, saaledes at denne skjulte Kunst- 
stykket, naar man ikke »saa den efter i Sømmene«. » Det 
kunde dog ogsaa gjerne være«, mente E., at »Japaneserne 
satte det af naturlige Svampenaale kunstig lavede Ris 
