i] 
neden og med denne nøgne Del (Fjerens »Pose«, for at 
blive i Sammenligningen) stikker ned i den bløde Hav- 
bund og saaledes holder den stundom flere Alen lange 
Dyrestat i lodret Stilling op i Vandet; der blev, som De 
ville se, fra dette Synspunkt kun den Forskjel tilbage, 
at Søfjerens »Pose« sidder i Sandet eller Dyndet, Glas- 
korallens derimod i en Svamp og kun middelbart, 
igjennem denne, staaer i Forbindelse med Havbunden”). 
— Men mød hele denne Betragtning kan der med Ret 
gjøres gjældende, at vi kjende ingen andreKoraller 
med Kiselakse ellerKiselafsondringer! Afsondres 
der uorganiske Stoffer i en Koral, saa er det Kalk! Ki- 
sel afsondres kun i Planternes Cellevæv og i de aller- 
laveste Dyreformer, d. v. s. hos Svampene og andre lige- 
saa lavt staaende Organismer. En Koral med Kiselakse 
er derfor noget uhørt, ja noget ligesaa utænkeligt som 
en Fugl eller et Pattedyr med Kisel i sine Knogler iste- 
denfor Kalk, — end sige da en Koral, hvis Akse bestod 
af Svampenaale! Gray svarer hertil, at Kisel kan 
paavises kemisk som Spor i Hornkorallernes Akse og 
som 9—23 pCt. i forskjellige Stjernekorallers faste Efter- 
ladenskaber — hvorfor da ikke ogsaa som 100 pCt. af 
"disse? Vi have, bemærker han meget snildt, Horn- 
svampe, Kalksvampe og Kiselsvampe; fremdeles 
Hornkoraller og Kalkkoraller — hvorfor skulde 
det tredie analoge Led i Rækken, Kiselkorallen, 
ikke ogsaa kunne tænkes, ja er det ikke næsten en 
logisk Nødvendighed, at der maa være slige Skabninger 
til? — Gray har fastholdt sin Opfattelse lige til den 
”) Gray betegnede derfor Glaskorallerne som Spongicolæ, Sø- 
fjerene som Sabulicolæ og Ædel- og Hornkørallerne som Ru- 
picolæ, 2: som Svampe-, Såand- og Klippebeboere 
