9 
maa have indtaget en lodret Stilling, thi ellers maatte 
»Polyperne« være udviklede mere paa den ene end paa 
den anden Side af Snoren, men dette er aldrig Tilfældet. 
Han antog da, at »Glaskorallen« som ganske spæd har 
sat sig fast ovenpaa Svampen og derfra er vokset ud i 
begge Retninger, dels frit, opad i Vandet, dels nedad i 
»Carterien«, dybere og dybere for at faa bedre Fodfæste, 
altsom den skød højere op i den modsatte Retning. 
Men i den senere Tid synes han at hælde mere til den 
Brandtske Anskuelse, at det er Svampen, som er 
Snylteren, at det er den, som sætter sig fast paa Glas- 
korallens ene Ende og efterhaanden vokser længere opad 
denne, hvad enten den nu kun sætter sig paa den Del 
af Korallen, som allerede er død, eller den maaske 
dræber denne, alt som den rykker frem i sin Vækst”). 
Denne Theori, som i Øjeblikket vil synes Dem noget 
besynderlig, vil maaske paa et senere Trin af denne 
Undersøgelse forekomme Dem noget mindre urimelig; dermed 
skal dog ikke være sagt, at den fortjener vort Bifald — 
tvertimod! dog derom mere siden. 
Grays Opfattelse af Glaskorallen er altsaa den, at 
den bestaaer af to Dele: en Akse, sammensat af nogle 
hundrede spiralvredne Kiseltraade, og et Hudlag, en 
»Bark«, som man plejer at udtrykke sig, der er det 
fælles Grundlag for og Bindemidlet imellem den hele 
+) Man finder ofte Stjernekoraller saaledes nedsænkede i eller over- 
voksne af Havsvampe, at det ikke er en let Sag at se, om det 
kun er den døde Del af Koralstokken, som overvokses af Svam- 
pen, eller om det er denne, der kvæler Korallen i sit Favntag. 
Det vilde da være en »Kamp for Tilværelsen«, som førtes, uden 
at det er let at se, om det er den hæslige Svamp eller den 
favre »Havets Mø« (1007 a20g), som skal sejre; dette berøoer maa- 
ske endog paa tilfældige Omstændigheder. 
