8 
en Maade smeltede sammen til et, behøve vi dog ikke 
at antage. Den ene er vel snårest en Snylter paa den 
anden, men hvem er Gjæsten og hvem er Værten, og 
hvor er Grændsen mellem dem? Thi det skulde da ikke 
gaa os her som med de »Havfruer«, Hælvten Abe og 
Hælvten Fisk, som de snilde Japanesere ogsaa have Ord 
for at fabrikere? Det skulde da ikke være lykkedes dem 
at strø Sand i Øjnene ikke blot paa »den gemene Hob«, 
men paa de allerlærdeste, mest erfarne og i visse Hen- 
seender skarpsindigste Museumsmænd? 
J. E. Gray, der, som sagt, først gjorde den lærde 
Verden bekjendt med disse Skabninger, antog, at »Bar- 
ken« med Polyperne og »Glassnoren« hørte sam- 
men og udgjorde een Organisme, der altsaa var at hen- 
føre til Koralpolypernes Klasse; at Svampen (hvilken 
han senere gav Navnet Carteria efter en engelsk Natur- 
forsker, som har Fortjenester af Ferskvandssvampenes 
Naturhistorie) derimod var noget »Glaskorallen« fremmed 
og uvedkommende. == Rigtignok indrømmer han paa de 
fleste Steder i sine mange Smaaskrifter om denne Gjen- 
stand, at Svampen altid eller i det mindste i Reglen 
ledsager :»Glassnoren«, og det er fra anden Side bevist, 
at selv om Svampen tilsyneladende mangler, og Polyp- 
barken derfor beklæder »Snoren« lige til dennes nederste 
Ende, vil man dog altid paa denne finde Spor til »Carterien« 
under Barken: Svampen har følgelig altid været til- 
stede og er, naar den mangler; bleven fjernet ved natur- 
lig eller kunstig Vold. I lang Tid hyldede Gray ogsaa 
den Anskuelse, at Svampen med sin bredere Ende sad fast 
paa Havbunden og saaledes, da »Glaskorallen« atter er 
fæstet i den, bar den hele Dannelse i lodret Stilling op 
fra Havbunden; og deri har han visselig Ret, at den 
