69 
8—10 Aar endnu; men ikke destomindre er Ligevægten 
forstyrret, og Følgen er en total Forandring af Skovens 
Karakter. — Det første Aar, efter at Hugsten har fun- 
det Sted, myldre smaa Bøge og Ædelgraner frem i den 
frugtbare Jordbund. Begge Slags Planter skyde i Vejret 
med Hurtighed og Kraft, og i de Hugster, der ere to og 
tre Åar gamle, er det endnu umuligt at se, hvem af 
dem der skal gaa af med Sejren. . Men allerede i Hug- 
ster, der ere fire til fem Aar gamle, seer man, at Bø- 
gene rage lidt op over Ædelgranerne, de strække deres 
Grene lidt længere ud til Siderne, kort sagt, de faa et 
lille Forspring: Ligevægten er forstyrret, og Ædelgranen 
har tabt i Kampen for bestandig.  Saasnart det første 
Forspring er naaet, gaaer det nemlig frem med rivende 
Hastighed, og seer man en saadan Hugst, der er 10 til 
15 Aar gammel, aner man ikke, at Moderskoven var en 
ligelig Blanding af Ædelgran og Bøg, og at Opvæksten 
fra Begyndelsen af var en ligesaa regelmæssig Blanding. 
Bøgen er begyndt med at tage lidt Sol og Lys fra sin 
Medbejler; den ender med at dække Jordbunden aldeles og 
at gjennemvæve det hele Areal med sine Rødder; Indi- 
viderne have vundet en Sejr for dem selv og deres 
Slægt. — Men det er haardt saaledes at bukke under 
for den stærkere, især naar Forskjellen i Begyndelsen 
var saa ringe, naar den første Forsinkelse var saa for- 
svindende: Ædelgranen har ikke opgivet Haabet endnu. 
Undersøger man de smukke tilsyneladende ublandede 
unge Bøgebevoksninger, vil man finde, at der paa Skov- 
bunden endnu staaer fuldt af Ædelgraner; de ere over- 
vundne, men ikke tilintetgjorte. De have opgivet at vokse 
i Højden, men de strække Grenene ud til alle Sider for 
at opfange saa meget Lys og Luft, som Bøgene lade 
