104 
Men staaer denne Anskuelse ikke i den stærkeste 
Modsætning til- Isens bekjendte Sprødhed? Et Stykke 
Gletschersis springer ligesom anden Is i skarpe, kan- 
tede Splinter for Hammerens Slag, og at Gletscheren er 
skjør ogsaa i det store, bevise de Spalter, som frem- 
bringes ved Forskjellen i Bevægelsens Hastighed i de 
forskjellige Dele, og som optræde i bestemte Retninger, 
navnlig som Tværspalter, der ofte udstrække sig over 
hele Gletscherens Ryg og opstaa overalt, hvor en 
hastigere Bevægelse indtræder paa Grund af Dalbundens 
stærkere Hældning. Disse Revner opstaa først som 
smalle Ridser, men udvide sig ofté til mægtige Svælg, 
som lægge Vandreren store Hindringer ivejen og blive 
ham farligst, naar de ere dækkede og skjulte af nyfal- 
den Sne. Det vilde, sønderrevne og takkede Udseende, 
som mange Gletschere frembyde, især ved deres nederste 
Ende, er ligeledes opstaaet ved Kløfter, der høre til for- 
skjellige Spaltnings-Systemer, i Forbindelse med at de 
enkelte Dele ere smeltede stærkere. Zermattgletscheren 
er et smukt Exempel herpaa. 
Det er ikke lykkedes Forbes at løse de Mod- 
sigelser, som ligge i de anførte Fremtoninger, det vil 
sige  tilfredsstillende at forklare den Bøjelighed og 
Plasticitet, som tiltrods for Gletscherisens Sprødhed 
utvivlsomt viser sig i Gletscherens Bevægelses- og Form- 
forhold. 
Nøglen til Løsningen fik man først ved Englæn- 
deren Tyndalls Undersøgelser over, hvorledes presset 
Is forholder sig, og ved den Oplysning fra Varmelærens 
Side, der omtrent samtidig blev givet af I. Thomson i 
Belfort og Claudius i Zurich, at Vandets Frysepunkt 
bliver noget lavere under et stærkt Tryk, 
