113 
har i 1852 givet os et Kort over Alpevandreblokkenes 
Udbredning. Ved disse Undersøgelser har der vist sig 
Udbredningsforhold, som paa ingen Maade kunne forklares 
ved Vandstrømme, og som aldeles bestemt vise hen paa 
Transport ved Gletschere. Foruden mange Blokkes alle- 
rede omtalte umaadelige Størrelse og de dristige Stillin- 
ger, som de indtage paa Bjergvæggene, deres kantede og 
skarpe Former og deres Forekomst paa Steder, som ved 
Dale og Søer ere skilte fra deres oprindelige Hjemsted 
0. S. VvV., kommer hertil navnlig den almindelige Lov, at 
Rullestenene påa deres Vandring stedse holde sig til den 
Side af Dalen, fra hvilken de stamme, og ikke blande sig 
med Stenene fra den anden Side, hvorimod Vandstrømme 
kaste Stene fra begge Sider mellem hverandre. Saaledes 
finder man i Jurabjergene, at de Rullesten, som stamme 
fra Rhonedalens sydlige Grændsebjerge, ere udbredte hen- 
imod Genf, men de, som stamme fra de nordlige Grændse- 
bjerge, henimod Solothurn. Ogsaa med Hensyn til Høj- 
den viser Udbredningen bestemte Regler. De Stene, som 
stamme fra de højeste Punkter, findes ogsaa i den be- 
— tydeligste Højde paa Jurabjergene, medens de lavere 
Regioners Stenarter kun findes i en tilsvarende ringere 
Højde, hvilket forklares ved, at de lavere Bjerge endnu 
vare dækkede af Is, da Gletscherne vare paa det højeste, 
og altsaa ikke kunde afgive Vandreblokke. I det hele 
taget fremgaaer det af disse Undersøgelser, at i en tid- 
ligere Tid have åd store Gletschere eller Gletschersyste- 
mer bedækket Dalene og Sletterne i Schweiz paa Alper- 
nes Nordside. 
Rhonegletscheren udsprang fra alle de Sidedale, 
som skjære sig ind i begge de parallele Kjeder i 
Wallis, hvor de højeste Bjerge i Schweiz, Monte Rosa, 
Fjerde Række. III. 8 
