119 
ere blevne transporterede af hine gamle Gletschere, og 
som tillige har afgivet Stof til de af Vandet bearbejdede 
og efterhaanden afsatte overordenlig mægtige Sand- og 
Grusmasser i det lagdelte, opskyllede Land, som er be- 
kjendt under Navn af Diluvium; endvidere til den Lang- 
somhed, med hvilken de Stenmasser, der styrte ned paa 
Gletscherne, bevæge sig, saa maa vi faa en meget høj 
Forestilling om Istidens Langvarighed. Efter O. Heers 
Beregning har f. Ex. den i Begyndelsen omtalte Pflug- 
stein behøvet 600 Aar for at tilbagelægge Vejen fra 
Glarneralperne til sit Hvilested ved Zurich, og Pierre å 
bot omtrent 1000 Aar for at tilbagelægge Vejen fra Mont- 
blanckjeden, gjennem Dalen ved Trient over Martinac og 
videre over Genfer- og Neuenburgersøen til dens nuværende 
Opholdssted. Og ligesaa langsomt have utallige Blokke 
tilbagelagt lignende eller endnu længere Veje! Hertil 
kommer endelig, at efter de nyere Undersøgelser har den 
hele Proces med Gletschernes Frem- og Tilbageskriden 
ikke fundet Sted engang, men to Gange; der gaves alt- 
saa egenlig to Istider, som vare skilte fra hinanden ved 
en mellemliggende mildere Periode. 
Lyell har i sit berømte Værk over Menneskeslæg- 
tens Alder (Antiquity of man) beregnet Længden af hele 
den Periode, i hvilken begge Istider indtræffer, til 224,000 
Aar efter de Sænkninger, Hævninger og atter Sænkninger, 
som have fundet Sted i det nordlige Evropa, navnlig i 
Storbritannien, hvorved han som Maalestok for disse 
Niveauforandringer antager 21 Fod for hvert Aarhundrede. 
Men Grundlaget for denne Beregning er meget usikker, 
da Antagelsen af en regelmæssig Vedvaren af disse 
Begivenheder aldeles ikke har bekræftet sig. Gaaer man 
ud fra en Forbindelse mellem Istiderne og Perioden for 
