120 
Jævndøgnets Fremrykning, kommer man til et Resul- 
tat, der afviger meget fra den Lyellske Beregning. Hele 
Tidsrummet, indtil Jorden vendte tilbage til den samme 
Stilling ved Jævndøgnstid, beløber sig til 21,500 Aar, og 
der vilde tilfalde et saadant Tidsrum en Istid paa den 
nordlige og (vekslende dermed) en Istid paa den sydlige - 
Halvkugle. To Istider paa vor Halvdel af Jorden vilde 
saaledes tilligemed den mellemliggende mildere Periode 
have lagt Beslag paa et Tidsrum af ikke mere end 
43,000 Aar. Har man Ret til at antage, at den Stilling, 
som Jorden ved Jævndøgn indtager paa sin Bane, har 
Indflydelse paa Temperaturforholdene, da indtraf Højde- 
punktet for den milde Tid i Aaret 1243, og vi befinde os 
siden den Tid igjen i en Periode, da Varmen tager af, hvilket 
stemmer godt overens med de omtalte, historiske Doku- 
menter, som Venetz har bragt for Dagen. Det forud- 
gaaende Højdepunkt for den kolde Tid ligger omtrent 
10850 Aar længere tilbage og indtraf altsaa i Aaret 
9507 før vor Tidsregning, hvorefter Slutningen af den 
sidste Istid næsten maatte berøre den historiske Tid. Det 
er virkelig ikke utænkeligt, at de Sagn, som bleve udbredte 
af de gamle Folkeslag om en Syndflod, sigte til den høje 
Vandstand, der frembragtes ved, at Istidens mægtige 
Gletschere smeltede. »Løss«- Dannelserne i Rhindalen, 
der hæve sig indtil 800 Fod over Rhinens nuværende 
Niveau, og de tilsvarende Dannnelser i andre Flodgebeter 
vidne om. denne høje Vandstand. 
Dog lader os forlade disse uopløste Tvivl og Spørgs- 
maal og fæste Blikket paa, hvad vi allerede have opnaaet. 
Et nyt Afsnit af vor Planets Historie har vist sig for os, 
en Forgangenhed, som ikke ligger os meget fjern, hvis 
besynderlige Afvigelse fra Nutiden opfylder os med For- 
