121 
bavselse! Naar det er en storartet Følelse efter en an- 
strængende Vej at naa en Bjergtop og pludselig til alle 
Sider se en vid Udsigt, som man ikke anede, saa maa 
vi gribes af en ikke ringere Følelse, naar vi paa Viden- 
skabens Omraade efter møjsommeligt Arbejde naa et nyt 
Højdepunkt, hvorfra vi til alle Sider se lyse Blink, hvor 
der tidligere kun var dybt Mørke. Og et saadant Udsigts- 
punkt, et Midtpunkt for nye Indblik, har Videnskaben 
virkelig vundet ved Læren om Istiden, navnlig med Hensyn 
til Fordelingen af Plante- og Dyreriget og deres seneste 
Forandringer, ja endog med Hensyn til Menneslægtens 
Urhistorie. Vi have stræbt at betegne den Vej, ad hvil- 
ken Forskningen har naaet til dette Standpunkt, men vi 
maa overlade til andre at berette om hvad der endvidere 
knytter sig hertil som Vidne om Istiden, hvorledes det 
organiske Rige forholdt sig i hin mindeværdige Tid, hvor- 
ledes man som Vidnesbyrd anfører levende og forgaaede 
Planter og Dyr, ja Mennesket selv, hvis Tilværelse paa 
Jorden utvivlsomt mnaaer tilbage idetmindste til den 
yngre Istid. 
